32 P. G. E. THE OR IN, 



Hos dessa knoppar skola vi redogöra för särskilt de innersta små-knopparna och 

 särskilt de yttersta. 



Det är förut oranämndt, att de innersta små-knopparna äro omgifna än med en 

 tunnflytande än med en mer och oftast förtätad slem-massa. Till följe af växtslems egen- 

 skap, att bilda ett särdeles vattenhaltigt filtrat, då det genomsipprar en växthinna, och 

 emedan växtslemmet utföres från de afsöndrande cellerna, då det uti dem herrskar en 

 hög grad af spänning, och knoppdelarna således äro turgescenta, så kan man a priori för- 

 stå, att dessa små-knoppar skola vara omgifna med en något tunnflytande blastocolla, 

 om de yttre förhållandena gynna vattens öfverförande till knoppen och hindra det att 

 härifrån bortdunsta. Men har luften en längre tid varit torr, och kan roten med 

 möda upphemta från jorden några vattenmängder, så skulle så späda och mjuka växt- 

 delar, som små-knopparna äro under sin första utveckling, lätt kunna vissna, fun- 

 nes ej en organisation, som under denna tid försåge deras celler med vatten och dy- 

 medelst hölle deras lif vid magt. Helt visst eger växtslemmet (blastocollan), som om- 

 gifver de innersta små-knopparna, denna funktion. Undersöka vi nemligen dess be- 

 skaffenhet efter en längre tids torka, finna vi det vara segt och tjockflytande, emedan det 

 återlemnat det vatten till smä-knoppens celler, hvilket medföljde vid filtrationen eller 

 annars borttagits från de förvaringsrummet omgifvande cellerna. 



Det bör således ej vara med tvekan, som vi uttala denna mening, att växtslemmet 

 (blastocollan) uti de innersta små-knopparna tjenar till att undandraga knoppdelarna 

 inflytandet af de för dessas utveckling skadliga omvexlingar, som växtens egna saftmäng- 

 der äro underkastade eller, med andra ord, till att i sig upptaga och qvarhälla vatten 

 för kommande behof x ). 



Hanstein påstår, att växtslemmets (blastocollans) förmåga att befordra knoppars 

 hastiga utveckling hufvudsakligen beror derpå, att det genom upptagande af vatten 

 sväller betydligt och derefter trycker på de späda knoppdelarna. Det är ej lätt att första, 

 huru man kan uttala något så motsägande, som att ett tryck, som likformigt verkar p;i 

 ett mjukt föremåls alla punkter, skulle kunna förmå den mjuka kroppen att utvidga 

 sig, då det är en bekant sak, att ett ökadt tryck hoppressar spänstiga ämnen. Blasto- 

 collan i härvarande små-knoppar kan ej, enligt vårt förmenande, på annat sätt upp- 

 väcka spänning i dessa växtdelar, än på det omnämnda, eller derigenom att den till- 

 handahåller dem med vatten. 



De i knoppens midt belägna små-knopparna äro likaledes omgifna med en blasto- 

 colla, som kan utgöra en regulator, att dessa ständigt ega de för sin utveckling be- 

 höfliga vätskorna. Men som dessa små-knoppar äro belägna närmare knoppens yta. 

 torde det här inneslutna secretet få vidkännas verkningarna af den vid ytan vanligen 

 försiggående afdunstningi • 1 1 . 



Helt annorlunda gestaltar sig saken i de 2 yttersta små-knopparna. Växtslem, 

 som får vara i beröring med luften, förlorar inom kort tid sin halfva vigt vatten, och 



') Detta erinrar om en egendomlig' organisation uti C/teteers, Clusiaceers och andra växters stammar, hos hvilka 

 en mängd celler äro försedda med ett svällbart innehåll, som bör kunna, i likhet med blastocollan uti Po- 

 lygoneernas knoppar, qvarhålla vatten och vid behof förse dessa växter härmed. 



