6 1". T. BERG, 



För ett sådant redskap i tvångsarbete under naturkrafternas jernspira vore frihet blott 

 en dröm af sjelfbedrägeri, pligtkänsla oeh samvete blotta fördomar och skilnaden mellan 

 godt och ondt ingen. Den oföränderligt bestämda allmänna fysiska verldsordningen 

 skulle i sådant fall hafva på menniskan slösat de rikaste håfvor, som satte henne i 

 stånd att lyfta sig till jordens herre, blott för att låta henne derjemte på denna ärans 

 trappa med hvarje steg uppåt allt bättre känna sin vaninägtiga ställning af skapelsens 

 olycksbarn, hvars enda glada utsigt vore den att snart få nedstiga från sin skenbara 

 höga rang inom varelsernas kedja och sluta sin personliga tillvaro. 



Om den statistiska forskningen uppfattas såsom hafvande till mål att uppdaga de 

 lagar, hvilka skulle gifva bekräftelse at dylika åsigter, som innebära förnekelse af all 

 sedlig verldsordnings tillvaro och möjlighet, så berättiga och förpligta otvifvelaktigt 

 mensklighetens heligaste intressen att med förkastande af en sådan vilseledande forsk- 

 ning vädja till den magt, som står öfver både natur och mensklighet, till en personlig 

 Guds vilja, såsom yttersta länken i kedjan af orsaker. Men här gäller att icke mäta den 

 gudomliga viljan efter mensklig måttstock. Detta göra de, som vilja uppfatta allmän 

 naturordning och mensklig samhällsordning såsom med hvarandra oförenliga motsatser 

 så till vida, som den senare skulle tillhöra fältet för öfvernaturliga krafters uteslutande 

 och oberäkneliga verksamhet. Att på ett sådant fält rinna någon väg eller hinna något 

 mål skulle följakteligen ligga utom all vetenskaplig iakttagelses förmåga och vara 

 hjertats ensak. Denna ytterlighet i åsigter synes dock förgäta, att gudomlig vilja ej 

 såsom den menskliga kan vara underkastad oupphörliga skiftningar inom tid och rum, 

 utan att för den gudomliga viljan måste vara liktidig närvaro, oföränderlig ordning 

 och fullständigt sammanhang i allt varande. Endast inom denna ordning, i detta sam- 

 manhang har den menskliga tillvaron, den menskliga friheten sin möjlighet och sin 

 be gr änsning. 



Den skilnad, vi göra mellan det naturliga och det öfvernaturliga, är upprunnen 

 från den trånga synkrets, inom hvilken de menskliga slägtlederna blott i förbigående 

 njuta ett ögonkast öfver några länkar af tillvarelsens kedja. Vi skulle fela lika mycket, 

 om vi förnekade det sammanhang mellan dessa länkar, som vi förmatt uppfatta, som 

 om vi förnekade tillvaron af de länkar i kedjan, som värt ögonkast ej mägtat klart 

 uppfatta, men hvilkas tillvaro bäst ådagalägges af det etniska behofvets oafvislighet, 

 af de dunkla, men dock omisskänneliga spåren af Gud i verldshistorien. 



Vill man i denna åsigternas strid lyssna till statistikens lugna talan, så upplyser 

 denna, att de statistiska iakttagelserna sträfva att omfatta menniskan sådan hon fram- 

 träder på samma gång i natur- och samhällslifvet. Prägeln af både natur-, samhälls- 

 och individuelt lif är sålunda outplånligt intryckt på hvarje iakttagelse och kan följ- 

 akteligen ej heller utplånas från de samlade iakttagelsernas resultat. 



Utan att göra någon inskränkning i de allmänna fysikaliska lagarnas berättigade andel 

 i kausalitetsförhållandena, berinner sig statistiken ingalunda i den nödtvungna belägenheten 

 att ensamt åt dem öfverlåta förklaringen af de sociala företeelsernas regelbundenhet. 



Utan att åt hvarje individ kunna medgifva en obegränsad sjelfbestämning>r itt 

 befinner sig statistiken lika litet i nödvändighet att frånkänna menniskan den indivi- 

 duela frihet, som är vilkor för moralisk ansvarighet. 



