PROPORTIONEN MELLAN KÖNEN. ( 



Statistiken utgår från tro på ordning och behöfver ej taga inånga steg förr än 

 hon vinner en orubblig öfvertygelse ej blott om ordningsmagtens tillvaro, utan ock om 

 dess dubbla verksamhet både som naturordning och som samhällsordning. Det är en- 

 dast genom förbiseende af detta ordningsmagtens framträdande i båda rigtningarna, 

 genom en felaktig ensidig uppfattning af statistikens data, som hennes ändamål och 

 möjlighet kunna misskannas. Samvetets postulat af en ethisk verldsordning finner i 

 statistiken sitt objektiva stöd lika väl som den fysiska ordningsmagten sitt fulla erkän- 

 nande. Statistiken gifver intet berättigande åt den fatalistiska verldsåsigt, som i men- 

 niskan vill se blott ett viljelöst redskap i tvångsarbete under naturkrafter. Hon fram- 

 håller tvärtom det menskliga samhället som en ethisk stormagt, hvilken i samverkan 

 med naturkrafternas stormagt har sig anförtrodd utvecklingen af ett högre lif än det 

 naturkrafterna ensamt för sig kunna alstra och nära. 



Statistiken rör sig alltså inom ett område, der fysikaliska och ethiska lagar i 

 oupphörlig sam- och vexelverkan beherrska företeelserna, och benämningen social-ethik 

 är för henne lika berättigad, som den af social-fysik. 



I de allmänna naturlagarnas kontinuitet förutsätter hvarje verkan en mot sig 

 proportionerad kraft såsom orsak, och hvarje kraft yttrar en mot sig proportionerad 

 verkan. 



Sa måste ock den menskliga handlingen hafva sin bevekelsegrund eller orsak i en 

 mot sig proportionel viljekraft och berättiga oss att från handlingens iakttagande sluta 

 till en vilja såsom dess orsak. 



För så vidt menskliga handlingar och den ståndpunkt, det mål, som genom dem 

 ernåtts, kunna blifva föremål för iakttagelse, erbjuda de alltså ett antal verkningar, till 

 hvilka proportionela orsaker måste finnas. Om dessa orsaker låge uteslutande inom 

 de allmänna fysikaliska lagarnas område, så skulle, äfven med inrymmande af fullt 

 berättigad inflytelse åt alla de individ uela modifikationer som det organiska lifvets 

 lagar medgifva, menskligheten dock förete en stereotypbild, hvilken vore relativt lätt 

 att uppfatta, tekna och förklara. 



Verkligheten, historien och vår egen erfarenhet, lär oss deremot, att inom vissa 

 gränser, bestämda af de allmänna lagarna för fysiskt och organiskt lif, de menskliga 

 individualiteternas lifsyttringar äro så afvikande från det öfriga lifvet i naturen och 

 sinsemellan så mångskiftande, att de icke kunna förklaras annorlunda än ur en mägtig 

 samverkan af individuela ethiska viljemotiv. 



Men hur djupt än dessa viljemotiv ofta må ligga dolda för våra blickar, utgår 

 dock i sjelfva verket all beröring enskilda menniskor emellan ej blott från förutsättning 

 af ett kausalsamband emellan handling och vilja, utan ock från det antagande, att vilje- 

 riktningens ethiska motiv ingalunda ligga helt och hållet utom gränsorna för ett på 

 handlingarnas iakttagande grundadt omdöme. — När vi i det allmänna lifvet tillerkänna 

 en menniska en viss karakter, gä vi till och med så långt, att vi frånkänna viljerikt- 

 ningen och dess motiv den föränderlighet, som för detta slag af motiv i öfrigt 

 synes företrädesvis berättigad. 



Det är intet annat än detta det gemensamma menskliga medvetandets postulat, 

 som af statistiken tillämpas i stort. 



