8 P. T. BERG, 



En samling af statistiska data. som för oss framhåller trogna bilder af ett sam- 

 hälles ståndpunkt vid en viss tid, frukten af dess verksamhet under en viss tiderymd, 

 berättigar oss att, för så vidt mensklig handlingsfrihet ingått såsom faktor, i talen läsa en 

 summa af individuela viljekrafter, hvilka såsom kollektiv viljekraft utgjort bevekelsegrunden 

 eller orsaken till de handlingar, hvilkas resultat af siffrorna kunnat uttryckas. Då vilja är 

 sträfvandet att nå ett mål, så måste i allmänhet viljan bibehålla den inslagna riktningen, in- 

 till dess detta mål vunnits. Denna viljekraftens kontinuitet betingar ock handlingarnas kon- 

 tinuitet. Detta gäller lika väl för den kollektiva, som för den individuela viljans yttringar. 



Ju mera intensiv, extensiv och oförändrad den kollektiva viljeriktningen är, desto 

 bestämdare blir ock den likformighetens prägel, som samhällsverksamheten deraf mot- 

 tager, desto skarpare den bild af samhällets ethiska tillstånd, som af statistikens siffror 

 kan återgifvas. Den likformighetens prägel, som påtryckes af en verksamhet, bestämd 

 uteslutande af oböjlig naturdrift, kan visserligen ej företes af det menskliga samhället. 

 Inom detta måste med fortgående utveckling nya individuela viljeriktningar oaflåtligen 

 uppträda. I den mån dessa förmå att åt den kollektiva samhällsviljan gifva förändrad 

 riktning, måste denna ock bereda sig uttryck i en förändrad verksamhet, och följakteligen 

 äfven i en förändring af de tal, som tjena statistiken till måttstock för denna verksamhet. 



Häraf uppstår det oeftergifliga behofvet för statistiken att esomoftast taga nya 

 afbildningar af samhällstillståndet, så vidt detta dertill egnar sig. Ju rikare ju trognare 

 detta bildergalleri kan blifva, desto högre värde måste det vinna såsom det mest objek- 

 tiva underlaget för det sunda omdömet om samhällets ståndpunkt och utvecklingsriktning. 



Man skulle visserligen kunna föreställa sig möjligheten af en sä långt drifven 

 divergens af de individuela viljeriktningarna — quot capita tot sensus — att den 

 framkallade omöjligheten af någon i sina verkningar förnimbar kollektiv viljeriktning. 

 Men denna föreställning innebure en negation ej blott af statistik såsom särskild kun- 

 skapsgren, utan ock af menskligt samhälle. Den eger i verkligheten intet stod och 

 kan ej heller någonsin erhålla ett varaktigt sådant. Rörligheten af den individuela 

 viljan och dess motiv beherrskas nemligen dels af allmänna fysikaliska naturlagar dela 

 af organiska samhällslagar med en vis inertiae, som mägtigt motsätter sig hvarje sprang. 



Hit räkna vi inflytelsen af det land, som bebos, dess konfiguration, naturbeskaf- 

 fenhet och klimat, af de allmänna vilkoren för allt djuriskt lif och af alla de ethiska 

 band, seden och vanans magt pålägga. Denna magt, som hos den enskilde under lifvets 

 vexlande skiften dock så ofta visar sig stark nog att upprätthålla en viss kontinuitet i 

 viljeriktningen, utöfvar inom hela samhället en icke mindre konservativ inflytelse. Den 

 har sin rot i familjen, denna det menskliga samhällets minsta enhet. Redan från aflelsen 

 erhåller individen en viss prägel af föräldrarnes kropps- och själsegenskaper. Denna 

 är äter ett arf från de natur- och samhällsförhållanden, under hvilka förfädrens slägt- 

 leder i långt aflägsen forntid befunno sig, och fortgår som arf åt kommande slägten i 

 en långt aflägsen framtid med en typisk egendomlighet, som väl kan framträda i en 

 oändlig mångfald af individuela skiftningar, men i sina grunddrag dock blott ytterst 

 långsamt förändras af förändrade natur- och samhällsförhållanden. 



I lifvets skola inom familjen inträder denna naturliga individualitet begåfvad med 

 både mottaglighet för och motståndskraft mot de intryck, som här möta. Dessa kunna 



