12 F. T. RER<;, 



sådant förnekande, så måste samma berättigande, som naturforskaren har, att af en 

 följd af iakttagelser öfver den ståndpunkt, som lifsutvecklingen nått vid skilda tidpunkter, 

 ' 1 råga slutsatser rörande lagarna för denna utveckling, äfven tillerkännas den statistiska 

 forskningen. Det är visserligen sant, att denna möter en faktor i den individuela 

 menskliga viljans sjelfbestämmelse, livilken till en viss grad är oberäknelig. Men i 

 sjelfva antagandet af ett organiskt lif hos det menskliga samhället såsom en motsats 

 till det blotta mekaniska aggregatet af enskildheter ligger uppenbarligen förutsättningen 

 af en beherrskande kollektiv samhällsvilja, som åt samhällslifvets yttringar gifver ett 

 visst likformigt uttryck och sålunda i sina verkningar kan blifva föremål äfven för 

 statistiska iakttagelser. 



Om författaren låtit af de medel och ändamål, som hans samtida statistik före- 

 tedde, förleda sig till hårda omdömen, hvilka i afseende på riktningen af nutidens 

 statistiska forskning förlorat sin giltighet, så uttalar han dock ett alltid beaktansvärdt 

 råd, då han fordrar att statistikens data skola varsamt och med urskiljning användas, 

 och då han under detta vilkor åt dem inrymmer fullt värde såsom »biträde till full- 

 ständigare undersökningar och en ledning för sådana», så berättigar redan denna hans 

 åsigt att snarare räkna honom såsom vän än såsom fiende till statistiken. 



An mer framstår det verkliga misstaget att på Jäetas auktoritet vilja grunda 

 någon förkastelsedom öfver nutidens statistiska forskning, då han i sjelfva verket fram- 

 ställer dennas rigtning och sträfvanden såsom sitt önskningsmål, när han yttrar: »om 

 statistiken skall kunna upphöjas till något vetenskapligt värde måste den uppställas på 

 moralisk grund». 



Härmed kan ej förstås annat, än att statistiken bör så vidt möjligt söka följa 

 spåren af samhällsverksamheten i alla dess särskilda yttringar och ej inskränka sig 

 blott till den materiela odlingens resultater, att den, såsom nutidens bemödanden utvisa, 

 bör allt mer söka att inom sina iagttagelsers område innefatta äfven frukterna af den 

 verksamhet, som afser andlig förkofran. 



Men vi måste från denna utflygt öfvergå till det egentliga ämnet för vår uppsatts. 



Enligt den Heliga Skrift installerades det första menniskoparet på jorden med 

 välsignelsen: våren fruktsamme, förökens, uppfyller jorden och gören henne eder 

 underdånig. 



Den menniskoslägtets bestämmelse, som häruti innebars, skulle säkerligen, om dess 

 upprätthållande lenmats ensamt åt sociala och individuela förhållanden, hafva förfelats. 

 Den behöfde värnas af naturlags tvång. Enväldigt framträder ock detta tvång i köns- 

 skilnaden, såsom oeftergifligt vilkor för förökelsen. Till detta vilkor sluter sig äfven 

 ett annat, nemligen upprätthållandet af den proportion mellan könen, som för ända- 

 målet är nödig. 



1 detta hänseende mötas våra blickar, när de ej kunna öfverskåda mer än en- 

 skilda familjer och mindre samhällsgrupper, af den största skenbara oregelbundenhet, 

 så väl i afseende på de födda barnens kön, som i afseende på proportionen mellan kö- 

 nen inom den vuxna befolkningen. För statistiken öppnar sig alltså här ett fält att ge- 

 nom iakttagelser i stort kunna följa naturens ordning på spåren medelst besvarande af 

 en mängd frågor såsom: 



