14 F. T. BK K G, 



Oaktadt dylika vexlingar, som för en längre följd af enskilda år framträda ännu 

 skarpare, har under 121 år intet enda en skild t års summa för hela riket, äfven om 

 denna stundom understigit 60,000 lefvande födda, företett afvikelse från det förhållan- 

 det, att lefvande födde mankön varit talrikare än qvinkön. Gränserna för drsvexlin- 

 garna i hela riket ligga emellan minimum 1,021 lefvande födde mankön (är 1784) och 

 maximum 1,062 (år 1807) mot 1,000 qvinkön. 



Ännu märkbarare framträder den af naturlag bestämda öfvertaligheten af födda 

 inankön, när de dödfödda barnen äfven medtagas i beräkning. 



Som nämndt är, inskränka sig dock iakttagelserna häröfver till ett betydligt rin- 

 gare antal, än öfver de lefvande födde, och orsakerna härtill äro lätt insedda. En del 

 af de befintliga uppgifterna äro antagligen ock ofullständiga. 



Man har emellertid för omkring 1 million dödfödda barn med angifven köns- 

 skilnad inom åtskilliga Europeiska länder beräknat förhällandet till 1,353 af mankön 

 mot 1,000 af qvinkön, en proportion, som enligt bekantgjorda uppgifter för Frankrike, 

 så vidt iakttagelserna äro tillförlitliga, skulle uppgå ända till 1,452 mot 1,000. 



De Svenska uppgifterna rörande de dödföddas kön omfatta ännu blott de frän 

 och med 1861 förflutna 9 år, som för denna redogörelse kunnat medtagas i beräkning, 

 med ett antal af 39,342, hvaraf 22,585 af manligt och 16,757 af qvinligt kön, och gifva 

 alltså förhållandet af 1,348 dödfödde af mankön mot 1,000 af qvinkön, eller mera än 

 300 pro mille högre antal gossebarn än bland de lefvande födde. Vexlingarna i pro- 

 portionen för enskilda år ligga emellan minimum 1,300 (år 1865) och maximum 1,414 

 (år 1868). Samtliga iakttagelser sätta alltså utom allt tvifvel, att bland de dödfödda 

 barnen proportionen af mankön är betydligt högre än den af qvinkön. 



När man för de nämnda 9 åren (1861 — 1869) sammanräknar de i Sverige lefvands- 

 och död-födde, (jfr tab. N:o 2 och tafl. N:o 1) utgörande tillsammans 1,200,577, deraf 

 617,040 af manligt och 583,537 af qvinligt kön, så höjes proportionen bland samtliga 

 födda barn till 1,057 mankön mot 1,000 qvinkön, då den deremot under samma tid för 

 de lefvande födda ensamt för sig utgjorde blott 1,049 mankön mot 1,000 qvinkön. 



Möjligheten att förlika en af naturordning i stort bestämd proportion mellan de 

 föddas kön med den regellöshet, som inom trängre iakttagelsekretsar och isynnerhet 

 inom de enskilda familjerna i detta hänseende alldagligen möter oss, kan sökas endast 

 i en latitud, som inom vissa gränser måste vara inrymd åt lokala, sociala och indivi- 

 duela inflytelser. 



Tillvaron af en sådan latitud utesluter ingalunda möjligheten af en lokal och till- 

 fällig disproportion mellan könen inom den vuxna befolkningen. Ett sådant förhållande 

 föranleder då den ena menniskogruppen att närma sig till den andra och förhindrar 

 ined oemotståndlig magt den isolering, som skulle motverka den menskliga utvecklingen. 



Denna latitud, denna i smått starka föränderlighet af en proportion, som i stort 

 är och måste vara värnad af naturlags tvång, kan, såsom nämndt är, icke hafva sin 

 grund i annat än lokala, sociala och individuela förhållanden. Att uppdaga dessa er- 

 bjuder visserligen ett serdeles lockande fält för undersökning. Men för att komma 

 dem på spåren fordras statistiska iakttagelser af ett omfång, en likformighet, en nog- 

 grannhet och en minutiös detaljering, som ännu till större delen saknas och troligen 



