18 F. T. BERG, 



Detta skulle väl ensamt för sig ej heller betyda mycket, om iakttagelserna om- 

 fattade blott ett och annat år och kunnat påverkas af de ofta starka årsvexlingarna. 

 Men denna inflytelse bör åter motvägas af den långa årsföljden, oftast ett helt århun- 

 drade, öfver hvilken de äro utsträckta. 



Det synes sålunda ej kunna betviflas, att de mellan länen framträdande större 

 skiljaktigheterna i proportionen mellan de lefvande föddas kön hänvisa på verkligen 

 förhandenvarande och fortverkande olika orsakliga inflytelser. 



Jemtlands län torde alltså med skäl kunna framhållas såsom egendomligt för sin 

 höga proportion af mankön (1064), hvilken med 18 %o öfverstiger medeltalet för hela 

 riket och ined 27 %o öfverstiger proportionen för Blekinge län, hvilken i sin ordning 

 företer den motsatta ytterligheten af ifrågavarande proportion, eller blott 1,037 mankön 

 mot 1,000 q vinkön. Då Jemtlands befolkning delvis är af Norsk härkomst och tab. 

 N:o 3 utvisar en serdeles hög proportion lefvande födda mankön i Norge, så saknas här 

 ej anledning till raceinflytelse såsom grund för afvikelsen från Sveriges öfriga län. 



Närmast i ordningen efter Jemtlands län följa med hög proportion af lefvande 

 födda mankön Kalmar (1,058), Gotlands (1,053) samt Vermlands, Norrbottens och Vester- 

 norrlands län (alla med 1,051). 



Närmast före Blekinge läns låga proportion finnes Göteborgs och Bohus län 

 (1,039). 



Oscillationerna i proportionen inom de öfriga länen falla emellan gränserna 1,042 

 och 1,049 mankön på 1,000 qvinkön och aflägsna sig alltså ej betydligt frän riks- 

 medeltalet. 



Hvad serskildt beträffar Stockholms stad, som ej inneslutits i föregående jemförelse, 

 står den lägre än något af länen nemligen med proportionen 1,034. 



Serdeles anmärkningsvärdt är, att den höga proportionen för Jemtlands län egent- 

 ligen bestämmes af Herjeådalen, hvars medeltal för 60 år (1810 — 69) uppgår till ej 

 mindre än 1,082 lefvande födda mankön mot 1,000 qvinkön och som för 10 årsperioden 

 1851 — 60 företer det alldeles enstaka stående medeltalet 1,134 mankön mot 1,000 

 qvinkön. 



Frågan om skilnad mellan olika län sammanhänger nära med den om skilnad 

 mellan landsbygd och städer. 



Iakttagelser från fiere andra länder visa, att i allmänhet landsbygden företer en 

 högre proportion af lefvande födde mankön än städerna. Såsom ett exempel, i hvilket 

 de höga absoluta talen böra aflägsna all inflytelse af tillfällighet, torde blott få anföras, 

 att, då i England med Wales under åren 1859—1868 bland de lej 'rande födde propor- 

 tionen af mankön varit 1,043, har den deremot för staden London under samma tid varit 

 blott 1,036 mankön mot 1,000 qvinkön. 



I flertalet af vårt lands städer äro visserligen de sociala förhållandena ej betyd- 

 ligt afvikande från den landtliga befolkningens, åtminstone der denna lcfver i byalag 

 eller agglomeration. Skilnad mellan landsbygd och städer i det ifrågavarande hänseen- 

 det framträder dock äfven här tydligt. 



I medeltal för en tidrymd af 68 år (1802 — 1869) och för ett antal å landsbygden 

 lefvande födde uppgående till 6,101,056 — deraf 3,121,286 mankön och 2,979,770 qvin- 



