PROPORTIONEN MELLAN KÖNEN. 19 



kön — och i städerna likaledes uppgående till 680,268 — deraf 346,798 mankön och 

 338,470 qvinkön — utfaller alltså proportionen för landsbygden ined något öfver 1,047, 

 för städerna med helt nära 1,040 lefvande födda mankön mot 1,000 qvinkön. (Jfr tab. 

 N:o 1 och motsv. tafla). 



För åren 1861—1869 ensamt för sig med å landsbygden lefvande födda mankön 

 519,803 och qvinkön 495,270 utgör proportionen alltså 1,050 mankön mot 1,000 qvin- 

 kön — med i städerna lefvande födde mankön: 74,652 och qvinkön 71,510: blott 1,044 

 mankön mot 1,000 ovinkön. (Jfr tab. N:o 1 och motsv. tafla). 



Såväl de absoluta talen, som den långa årsföljden synas fullt berättiga antagandet 

 af den konstanta skilnad äfven i vårt land, att mankönets öfvertalighet bland de lef- 

 vande födde år större å landsbygden än i städerna. 



Till nedtyngande af proportionen för städerna bidrager naturligtvis hufvudsakligen 

 Stockholm med sitt förenämnda låga medeltal (1,034). 



I fråga om den inflytelse, som i föreliggande hänseende möjligen kan utöfvas af 

 barnens egenskap af äkta eller oäkta, förete iakttagelserna från många europeiska stater 

 såsom regel det egendomliga förhållandet, att, vare sig ensamt beträffande de lefvande 

 födde, eller de dödfödde äfven medräknade, proportionen af mankön är högre bland de 

 akta än bland de oäkta. 



De svenska iakttagelserna lemna nödiga fullständiga upplysningar blott från och 

 med året 1861. 



För ett antal t. o. m. 1869 i hela riket lefvande födda äkta barn, uppgående till 

 1,050,992 — deraf 538,043 mankön och 512,949 qvinkön — utfaller alltså proportionen 

 med 1,049 mankön mot 1,000 qvinkön. 



För under samma tid lefvande födde oäkta till ett antal af 110,248 — deraf 

 56,412 mankön och 53,831 qvinkön — utfaller proportionen med 1,048 mankön mot 

 1,000 qvinkön. 



Så vidt man af de relativt låga absoluta talen kan sluta, är alltså skilnaden här 

 ringa, men går dock i samma riktning, som den i andra länder iakttagna. 



Ännu mycket lägre absoluta tal förete de samlade iakttagelserna öfver dödfödde 

 äkta och oäkta. För ett antal af 33,998 dödfödde äkta — deraf 19,655 mankön och 

 14,343 qvinkön — utfaller proportionen med 1,370 mankön mot 1,000 qvinkön. För 

 5,344 dödfödde oäkta — deraf 2,930 mankön och 2,414 qvinkön — blir proportionen 

 deremot blott 1,214 mankön mot 1,000 qvinkön. 



Om man ock till förklaring af denna stora skilnad vill inrymma behörig inflytelse 

 åt de låga absoluta talen, saknas dock ej skäl att antaga, det en skilnad kan komma 

 att till fullo bekräftas såsom för Sverige gällande regel, att proportionen dödfödde äkta 

 af mankön betydligt öfverstiger den af dödfödde oäkta mankön. 



Från och med år 1861 rubriceras nemligen här såsom äkta barn blott de, som 

 framfödts efter fullbordadt äktenskap. Men de fall äro i vårt land ganska talrika, då 

 äktenskap fullbordas först efter sammanafladt barns framfödande. En följd häraf bör 

 åter blifva, att bland de oäkta barnens mödrar träffas ett relativt större antal qvinnor 

 i yngre kraftfullare ålder än bland de äkta barnens, och att alltså de anledningar till 

 nedkomst ined dödfödda barn i allmänhet; hvilka kunna sökas i modrens helsotillstånd, 



