20 F. T. BERG, 



måste i relativt mindre antal förekomma hos mödrarna till de oäkta barnen. De fysio- 

 logiska skäl, som serskildt öka risken för foster af manligt kön att med lif framfödas, 

 böra alltså i relativt ringare antal före finnas bland de oäkta barnens mödrar, och barn 

 af manligt kön böra följaktligen af dem kunna lättare med lif framfödas. 



Då skilnaden mellan le/vande födda äkta och oäkta barn i afseende på propor- 

 tionen mellan könen enligt de relativt fåtaliga Svenska iakttagelserna framstår så ringa 

 som förut är anfördt, och då det absoluta antalet härstädes kände dödfödde oäkta är 

 så lågt, så följer deraf, att, om man sammanlägger de lefvande- och död-födde äkta för 

 sig och likaledes de lefvande- och död-födde oäkta för sig, skilnaden i proportionen 

 mellan de föddes kön ej kan blifva stor. 



Den utfaller nemligen för de förra, till ett absolut antal af 1,084,990 — deraf 

 557,690 mankön och 527,292 qvinkön — med 1,058 mankön mot 1,000 qvinkön — 

 och för de senare, till ett absolut antal af 115,587 — deraf 59,342 mankön och 56,245 

 qvinkön — med 1,055 mankön mot 1,000 qvinkön. 



Skilnaden framträder dock i samma riktning, som af andra länders iakttag-elser 

 j em väl är antydd. 



Sedan iakttagelserna tillräckligt ådagalagt, att de vexlingar i proportionen mellan 

 de födda barnens kön, hvilka med skenbar regellöshet framträda inom de enskilda fa- 

 miljerna och de smärre samhällsgrupperna, äfven i någon mån sträcka sig till större 

 samhällsgrupper och hela länder ej blott för enskilda år utan t. o. ra. för en längre 

 årsföljd, blir det naturligtvis svårt att besvara den frågan, huruvida i dessa vexlingar 

 dock kan spåras någon genomgående riktningslinea till en konstant ökning eller minsk- 

 ning af proportionen under en tillräckligt lång tiderymd. 



Berättigande att antaga möjligheten af en sådan riktningslinea inom vissa gränser 

 kan sökas såväl i den latitud, som är inrymd åt vexlingarna i smått och under kortare 

 tiderymder, som uti den befallande naturlagens oeftergifiiga bud. 



Så vida vexlingarna i smått äro beroende af lokala, sociala och individuela infly- 

 telser, så kunna dessa inflytelser otvifvelaktigt under tidernas lopp sä förändras till in- 

 tensitet och extensitet, att en bestämd inflytelse på proportionen af de föddas kön deraf 

 kan blifva en fortgående följd. Derest sådan inflytelse åter skulle sträfva att inkräkta 

 på naturlagens makt, gör sig denna säkert gällande genom att återställa det ändamåls- 

 enliga förhållandet. 



Den tiderymd, soin statistiken för närvarande kan öfverskåda, är alltför kort för 

 att på frågan härom gifva ett afgörande svar. Endast från några få länder föreligga 

 iakttagelser, som i tillräckligt stort antal sträcka sig in i det sistförflutna århundradet. 

 På alla länder hafva dessutom politiska och sociala skakningar öfvat en störande in- 

 flytelse. 



De få tillgängliga iakttagelserna hänvisa åtminstone på sannolikheten af motsatta. 

 riktningar, så att, der proportionen till en början framstår mycket låg, riktningen går 

 till höjning af mankönets öfvertalighet och omvändt att den från en större höjd kan 

 sjunka nedåt. (Jfr tab. N:is 1 och 3 samt rnotsv. tafla). 



Vid jeinförelse mellan medeltalen för det förra århundradet och de för hela ti- 

 den gällande befinnes 1700-talets proportion hafva varit lägre i Stockholms stad (1,029) 



