28 F. T. BERG, 



de andra norrländska länen, söka någon förklaring, hvarför det först från och med 1850 

 företer en proportion af 48,2 % mankön inom den stående befolkningen. 



Att Jönköpiogs län med proportionen 1,049 in. : 1,000 q. bland de lefvande födde 

 dock ej förr än 1835 uppnår 49 % mankön i den stående befolkningen, iinner förkla- 

 ring i utflyttningen från detta län, hvilken är den högsta från något län. 



Af Kristianstads, Elfsborgs och Skaraborgs län med 1,048 lefvande födda m. mot 

 1,000 q. visar sig det första redan frän och med 1810 hafva haft en högre proportion 

 (48, fi %) än Jemtland och sedermera äfven hafva, med undantag för ett år, bibehållit 

 denna högre proportion till och med 1850, men derefter måst gifva vika, otvifvelaktigt 

 i följd af växande utflyttning. 



På samma sätt är ock redan från och med 1810 förhällandet med Elfsborgs län, 

 ehuru det tidigare eller från och med 1830 redan upphör att kunna täfla med Jemt- 

 lands län. 



Senast, eller först 1815, visar sig Skaraborgs län hafva uppnått proportionen 48 

 % mankön, men tillväxten af denna proportion är oafbrutet fortgående och närmande 

 sig Jemtlands, hvilket icke är förhållandet med Elfsborgs län, som utan tvifvel påverkas 

 af den starkare utflyttningen från dess mindre bördiga trakter. 



Kronobergs och Kopparbergs län med en proportion af 1,047 lefvande födda m. 

 mot 1,000 q. synes ej hafva rönt märkbar inflytelse häraf på mankönets proportion 

 inom den stående befolkningen, då det förstnämnda länet ej förr än 1830 hunnit öfver 

 48 % mankön och sedermera ej företer något raskt stigande, och det sistnämnda länet 

 först år 1867 uppnått proportionen 48 %. Här möter en förklaringsgrund till den sken- 

 bara afvikelsen uti de betydliga utflyttningar till andra landsdelar, som hör till vanliga 

 ordningen för båda dessa län. 



Bland de län, Stockholms, Södermanlands och Malmöhus, som stå vid medeltalet 

 för hela riket eller 1,046 mot 1,000 q. lefvande födda mankön, hade det sistnämnda 

 länet redan 1810 bland samtliga län uppnått den högsta proportionen af mankön (49, i 

 %) och år 1840 redan ökat denna proportion till liktalighet mellan båda könen. Ett 

 län med så tillräckliga tillgångar att föda sin befolkning kan åtminstone intill senaste 

 tider ej hafva erbjudit många anledningar till utflyttning och har följaktligen i en rela- 

 tivt större mängd än flertalet andra län qvarhällit sin manliga befolkning. Den relativt 

 betydliga militärstyrka, som länet innesluter, kan möjligen ock verka till höjning af 

 proportionen af dess manliga befolkning. Men å andra sidan intager i detta län stads- 

 befolkningen hög andel och utöfvar alltså sin inflytelse till minskning. Frän 1840 sjun- 

 ker mankönets proportion inom befolkningen alltmer under liktaligheten och detta 

 sannolikt genom inflytelsen af en utflyttning, som dock varit relativt ringare än från 

 många andra län. 



Södermanlands län, från hvilket en högst betydlig utflyttning till andra lands- 

 delar eger rum, har ej heller förr än från och med 1825 uppnått proportionen 48 % 

 manlig befolkning, och Stockholms län har först år 1840 upphunnit denna proportion, 

 men ännu ej såsom Södermanlands län sett den stegrad till 49 %. Afven här torde 

 stark utflyttning vara en medverkande orsak. 



