L nder den Svenska expedition, som förra aret företogs till Grönland, insamlades 

 en del Alger af D-.r Berggren så väl i närheten af Disco-ön (vid Clatishavn, Iacobs- 

 havn, Rittenbenk, Godhavn) som några breddgrader sydligare vid Sukkertoppen. Oak- 

 tadt antalet af de insamlade arterne icke är serdeles stort, och Grönlands algerne 

 redan förut torde anses vara relativt bättre kända — hufvudsakligen genom den yngre 

 Vahls ganska rika samlingar — så finnas dock bland de nu hemförda några former 

 som hafva större intresse för Algologen, på hvilka jag så mycket snarare har ansett 

 mig böra fästa uppmärksamhet, som de, jemförde med de Spetsbergska, lemna tillfälle 

 till komplettering och beriktigande af ett och annat, som jag om dessa sednare i en 

 föregående uppsats anfört. 



Sedan Algerne frän de andra arctiska stränderne numera jemväl äro någorlunda 

 kände, har jag ansett mig kunna våga förutskicka några antydningar om den arctiska 

 hafsvegetationens allmänna character. Det är nemligen icke blott flera eller färre olika 

 arter, som ger åt hafsvegetatiunen inom olika zoner en olika prägel: arternes flertal 

 eller fåtal, deras mer eller mindre omvexlande allmänna form och utseende, deras stor- 

 vexthet, individernes mängd o. s. v. kan gifva ett mycket olika utseende åt den alg- 

 bevuxna stranden af olika haf. 



Likasom inom den nordiska barrträdsregionen det är fa arter som i oräkneliga 

 antal sällskapligt samboende individer bilda skogarnes hufvudmassa, svins det äfven 

 för den nordiska algfloran vara en allmän eharacter att få och hvarandra liknande ar- 

 ter, men som förefinnas i oräkneliga antal individer, utgöra den vida öfvervägande de- 

 len af algvegetationen. Det är i allmänhet Fucusarter i den öfversta hafslinien, och 

 Laminarieer nedanför, hvardera med sina parasitiska beklädnader, som trängas om 

 h varje sten och klippa: och det är endast på localer, som i någon män afvika från 

 de vanliga — större djup, starkare strömdrag, lugna vikar, instängda hålor o. s. v. — 

 som de icke serdeles talrika andra arter förekomma, hvilka dessutom tillhöra den 

 nordiska alg-floran. Hvarken genom sin mängd eller sin storlek kunna dock dessa 

 sednare sägas ge någon synnerlig omvexling i det allmänna enformiga utseendet. För 

 den som jemför den algbevuxna stranden vid våra egna vestra kuster med det sydligare 

 Europas, måste denna enformighet i utseende vara serdeles i ögon fallande. Att sluta 

 af de algsamlingar, som blifvit hemförda från högnordiska kuster, synes der enformig- 

 heten i så måtto vara större att de förekommande arternes antal i det hela torde 

 vara mindre än som redan hos oss är utmärkande. 



Det har vidare, och som det synes med rätta, blifvit angifvet såsom utmärkande 

 föi- vegetationen i kallare haf, att dess arter ofta äro serdeles storvexta. Och icke 



