BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN AF GRÖNLANDS LAMINAEIEER OCH FUCACEER. Ö 



göra sig en föreställning. Nereocystis Liitheana har en 270 fot lång stjelk, upptill 

 utsväld till en blåsa, som bär en tofs af ända till 27 fot långa blad. I de antarctiska 

 hafven torde i någon mån analoga förhållanden förefinnas: Durvillrea och Lessonierne 

 vid Cap Horn, Eklonia vid Afrikas sydkust, Macrocystis-arterne o. s. v. äro väl kända 

 exempel på de storvexta algformer som här förekomma*.) 



Man torde måhända mindre undra öfver att en rik och storvext alo-veo-etation 



c? ö 



förekommer vid kusterne af Spetsbergen, enär en betydlig gren af Golfströmmens vatten 

 antages följa Spetsbergens kuster och i betydlig mån der höja hafvets temperatur och 

 salthalt **.) Men vid Grönland torde förhållandet vara annorlunda. Kalla strömmar 

 uppgifvas följa så väl Grönlands vestkust uppåt som den motsatta Amerikanska kusten 

 nedåt. Under en god del af året synes hafvet vara tillfruset längs kusterne, och äfven 

 under sommarmånaderne synes drifis städse förekomma i det öppna hafvet***.) Om 

 under sådant förhållande ändock en storartad algvegetation der förekommer, så synes 

 man deraf vara berättigad till den slutsats att ett iskallt eller nära iskallt haf ingalunda 

 motverkar en storartad utveckling af Alger, der de nödiga villkoren derför annars 

 förefinnas. 



I bjert motsats till hvad som förekommer vid Spetsbergen och Grönland uppger 

 dock Ruprecht att hela Beerings-hafvets kuststräcka, norr om Aleuterne, är nära utan 

 all tång-vpgetation — en uppgift som är förvånande äfven derföre att både vid de 

 Aleutiska öarne och framför allt vid de söder derom belägna Amerikas kuster Alg- 

 vegetationen är rik och serdeles storartadt utvecklad. Ruprecht anför såsom stöd för 

 detta factum uppgifter och samlingar af flera resande, hvilka fäst speciel uppmärksamhet 

 vid Algerne (Mertens, Chamisso o. s. v.) Vidare uppgifver Ruprecht att från hela 

 Siberiska Ishafvet, öster ut från Kariska sjön ända till Beeringssundet, skulle icke en 

 enda tångart vara känd. Några resandes uppgifter om Tång, som de funnit uppkastad 

 på stranden, synes för honom icke vara bevisande emot den antagna fattigdomen i 

 detta haf, enär han antager att denna tång kunnat vara ditförd från andra haf. Han 

 tillägger: Det är lätt möjligt att så väl temperatur som salthalt vid den siberiska 

 Ishafskusten icke erbjuder det erforderliga minimum för lifvets uppehållande åt de 



") Man kunde vara frestad att tro att denna hafsvegetations storvexthet och rikedom vid de kallare hafvens 

 stränder å ena sidan, likasom rikedomen i öppna hafvet på Diatoinaceer (jfr. Hooker Crypt. antarct. p. 197) 

 vore i någon mån orsak till den rikedom på animaliskt lif. som jemväl förekommer i samma trakter, och 

 som i sin ordning torde vara anledning till de expeditioner för bedrifvandu af fiske och hvalfångst, som 

 årligen sysselsätter tusental af fartyg. Man har anmärkt, säger Kuprecut, att den nordliga gränsen för 

 de stora vextätande sjödjuren finnes der, hvarest stränderne blifva fattiga på Alger. Det synes vara en 

 physisk lag, säger Maury (Phys. Geogr. of the Sea p. 396), att fisk från kallare vatten är mera ätlig än 

 från varmare; båda kusterne af norra Amerika, ostkusten af China, likasom Europas och Södra Amerikas 

 vestkust sköljas af kalla vatten, och deraf torde man kunna sluta att deras marknader erbjuda de yppersta 

 fisk-slag. New-Foundlands och nya Englands fiskerier, om hvilka nationerne stridt i århundraden, äro 

 belägna inom det kalla vattnet från Davis sund. Japans och det Östra Chinas, som nästan torde vara 

 jemngoda med de förra, finnas jemväl inom området af kallare vatten. 



') Enligt Mohns kartor (Temperat. de la mer entré l'Islande VEcosse et la Norvege), som dock icke nå 

 Spetsbergen, torde man kunna antaga att vid Spetsbergens sydvestra kuster hafvets medeltemperatur under 

 sommarmånaderne närmar sig 7° Celsius, och under vintermänaderne 3°. 



') A fartyg i Cumberland Sound observerades från början af Augusti till den 9 Sept. luftens medeltemperatur 

 vara 35 c ,5 och Hafvets 32°, 7 Fahr. (Dickie Linn. Soc. Iourn. Vol. IX p. 236.) Jfr. äfven en uppgift af 

 Brown (Träns. Bot. Soc. Edinburgh. Vol. IX p. 249.) 



