Ii .). G. AGARD1I. 



flesta af Lapplands eller det Ochotska hafvets tångarter, ja måhända framkallar en 

 fullständig brist på hafsvexter, likasom vid de antarctiska kusterne, der man dock 

 fann mångfaldiga former af animaliskt lif. En sådan brist på all vegetation i hafvet 

 skulle vara den största egendomligheten i det Ryska rikets flora. (Alg. Ochot. p. II.). 

 Fattigdomen på Alger i Beeringshafvet finge således sin förklaring om man antog 

 detsamma utgöra en stor hafsvik till detta Siberiska Ishaf, som till följe af temperatur 

 och sal th alt sjelft vore blottadt på all vegetation. 



Skulle det verkligen vara så, att vester ut från Kariska sjön, skulle det arctiska 

 hafvets klippor, hvarhelst de blifvit undersökta — vid Xorriges, Spetsbergens, Grön- 

 lands, Amerikas kuster — erbjuda en genom individernes antal och storvexthet utmärkt 

 hafsvegetation, under det att öster ut från Kariska sjön, hafvet skulle vara till ytter- 

 lighet fattigt eller nära utan alla större Alger, så kunde man måhända i detta för- 

 hållande söka ett nytt bevis för åsigten att Östersjön vore en af det östra Ishafvets 

 fordna vikar, som sednare derifrån blifvit afstängd. Den character af utomordentlig 

 fattigdom på Alger, som enligt Ruprecht skulle tilhöra det Siberiska Ishafvet, den 

 återfinna vi nemligen i Östersjön. Man kan vandra långa sträckor vid dess klippiga 

 kuster, brutna likasom vesterbafvets i bugter och skär, hvilka man skulle tycka ser- 

 deles egnade att hysa en rik Algflora, utan att påträffa en enda af dessa h af sv ättens 

 former, som inkläda hvarje sten och klippa i den vestra skärgården, från öfversta 

 hafs-randen så långt ögat kan följa nedåt. Den öfre Östersjöns och Bottenvikens 

 fattigdom på arter kunde altsa antagas bero af det hafsområde, hvarmed den fordna 

 hafsviken varit förenad. De representanter åter af hafsalger, som oftast i förkrympta 

 former förekomma, hnfvudsakligen i den södra och mera vestliga Östersjön, kunde 

 deremot sednare hafva ditkommit, sedan Östersjön förenat sig med vesterhafvet de 

 kunde vara några af dessa accomodations-former, som undan kampen för tillvaron pa 

 klipporne i Kattegat inflyttat på neutralt område, och hvilka nu, under nya förhållanden 

 göra försöket att antaga n}^a former. Under en sådan förutsättning vore visserligen 

 Östersjöns Alger förtjente att göras till föremål för studier af stort intresse *). 



") För dem som hylla äsigten om en inom vextverlden ständigt pågående kamp för tillvaron torde Algför- 

 hållanderne i Östersjön vara förtjente af en särskild uppmärksamhet. Det synes nemligen som låge dit 

 mycket nära till hands att fråga: om i Kattegat och Nordsjön hvarje sten och klippa är beklädd af Fucus 

 och Laminaria-arter, och dessa här antagas strida om större områden och söka utbreda sig den ena formen 

 med utträngande af den andra, hvarföre taga icke de svagare, de af naturen missgynnade formerne sin 

 reträtt till Östersjön, der nakna klippor i tusental synas erbjuda sådana lokaler, som Algerne eftersöka. 

 Svårligen torde en sådan fråga kunna tillbakavisas derined, att den ringa salthalten i Östersjön hindrar 

 Algerues fortkomst der; ty det är ju en annan den Darvinska lärans hufvudsats, att formerne i naturen 

 hafva en förmåga att accomodera sig efter de omgifvande naturförhållandena. Med anledning af en Björn, 

 som llearne sett simmande på ett Nord-Amerikas vatten, med vidöppet gap, fångande såsom en hval 

 insecter i vattnet, säger Darwin sjelf: äfven i ett sa extremt exempel som detta, om tillgången till iusecter 

 vore constant och bättre utrustade medtäflare icke redan förut funnos i landet, ser jag icke någon svårighet 

 att en race af björnar genom naturligt urval uppstod, hvilken allt mer i struetur och utseende lämpades 

 för ett lif i vattnet, med allt vidare och vidare gap tills ett djur förefanns lika monströst som en hval. 

 (l)arw. Oriy. of &p, p. 184.) Det var ju här icke blott det yttre utseendet som skulle förändras; den 

 inre strueturen skulle ju Lämpas för det nya lefnadssättet. Det ar således icke lärans mening, att det 

 endast är det yttre formen som fullkomnas, icke blott de yttre medlen för att bestå i den pågående kam- 

 pen, icke blott förmågan att tillkämpa sig livad som tor hvarje form behöfves; det gripnas assimilering, 

 sjelfva den inre lifsprocessens alla medel måste ju der j em te förändras om den yttre formens fulländning 

 >kall lända till någon fördel. Om således Fueus-arter och Laminarier i Nordsjön och Kattegat behöfva 



