BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN AF GRÖNLANDS LAMINARIEER OCH FUCACEER. 9 



att det är analoga — icke samma — arter, som på olika ställen förekomma; och 

 att de till utseendet lika arterne äfven i sitt sätt att förekomma representera hvarandra 

 på de olika localerna — de utgöra representativa arter. Den omständigheten, att 

 man till en början icke sett någon skillnad emellan de lika benämnda arterne från 

 olika localer, är lika litet här något bevis för formernes identitet, som de lika namnen 

 böra antagas bevisa att alla de så betecknade Europeiska arterne verkligen förekomma 

 vid kusterne af Australien, ehuru man anfört just detta factum såsom bevis för för- 

 ändringar, hvarigenom ett tidigare samband skulle hafva blifvit brutet mellan haf, 

 deremellan numera icke gerna några migrationer kunna äga rum. Olika bestämningar 

 bero icke alltid af en Algologernes olika uppfattning af arterne; det kan visas, att så 

 snart en noggrannare undersökning göres, så förekomma så betydliga afvikelser emellan 

 nianga under lika namn gående former, att något tvifvel icke gerna kan fortfara derom 

 att de utgöra fullt skiljda arter, ja! att de stundom tillhöra till och med olika slägten. 



Sådane representativa arter förekomma väl inom mänga, och kanske inom de 

 tlesta slägten; men hos Laminaria och Fucus blir egenskapen af analog form likasom 

 mera i ögon fallande, emedan inom båda slägtena endast ett par hufvudformer före- 

 tinnas, som hvardera äga flera sådane hvarandra mycket lika arter. Likheten är i 

 sjelfva verket här så stor, att man länge ansett, och många sannolikt äfven hädanefter 

 skola anse deras former som modificationer af samma art. 



Svårigheten att characterisera Laminarieernes arter är verkligen ganska stor, och 

 detta icke blott derföre att de sins emellan äro hvarandra mycket lika, utan äfven 

 derföre att inom arten vexlar utseendet under olika ut\ veklings-perioder, och detta 

 oftast på ett analogt sätt. Alla erkänna att de under sin första period äro hvarandra 

 så lika, att det är nästan omöjligt att frän hvarandra skilja äfven de mest olika arternes 

 yngre former. De börja således alla med en kort stjelk och en odelad lamina; men 

 under det stjelken förblir kort hos några, förlänges den högst betydligt hos andra; 

 att laminan hos några förblifver odelad, men lacinieras hos andra, lär väl numera 

 ingen betvifla. Men det torde böra noga påaktas att denna lamina — vare sig att 

 den är odelad eller lacinierad — hos de flesta förändras till sin form högst betydligt. 

 Den är sålunda hos alla till en början smal och långsträckt, med en mer eller mindre 

 vigglik bas; men den vigglika basen blifver hjertformig och till och med njurformigt 

 utbredd hos några, under det andra bibehålla den vigglik under h varje utvecklings- 

 stadium. Det är kändt att åtminstone de flesta arterne periodiskt ömsa blad; vid 

 bladömsningen blir det nya bladet större och bredare än det gamla. Det unga bladet 

 är tunnt, än stötande i grönt, än i ljusbrunt; hos olika arter blifva i sednare stadiet- 

 bladen än tunnare än tjockare och med olika färgnyancer. Fructifikationen förekommer 

 hos olika arter icke blott pä olika delar af laminan, utan fläckarne (sort) få olika 

 utsträckning och riktning, ehuru de icke synas antaga fullt bestämda former*). Arternes 



') Characterer hemtade trän frnctificationen hafva hittils varit aldeles förbisedda. Den öfverallt vid Europas 

 kuster förekommande L. digitata torde af högst få nyare Algologer hafva blifvit observerad i frukt; än 

 mindre känner man den hos de sällsyntare arterne. Jag har lyckats finna sori hos de flesta arterne och 

 har nedanför redogjort för de olikheter de visa, att döma efter det material, som stått mig till disposition 



9 



K. Vet. Akad. Mu.il. B. 1". N:o S. « 



