10 J. G. AGAHDH. 



characterer måste sålunda hemtas från de egendondigheter de visa under hela sin 

 utveckling; och olikheter häruti kunna svårligen uppfattas, utan att arterne, hvar och 

 in med sin formkrets, noga jemföras med hvarandra. Lägger man härtill att vissa charac- 

 terer äro knapt märkbara utan i friskt tillstånd; att de stora dimensionerne hos mänga 

 arter medfört, att inan i samlingarna mest åtnöjt sig med bitar eller ofullständiga 

 exemplar, så må man icke förundra sig öfver att Laminarieernes arter ofta blifvit med 

 hvarandra förvexlade. 



Redan Greviele kände att en Laininaria förekom vid Africas sydkust. Pa grund 

 af en modification i färg kallade han den L. pallida. Dess yngre former, hos hvilka 

 färgnyancen var mindre tydlig eller bladet ännu icke lacinieradt, hänfördes af flera 

 Algologer dels till L. digitata dels till L. sacharina. Men emellan dessa Nordiska 

 arter och den Capensiska ligger en Ocean, som svårligen någon Laininaria torde kunna 

 passera. Oaktadt, således, de characterer som skilja L. -pallida och L. digitata icke 

 äro just betydligare än de som skilja L. digitata frän L. stenophylla, var man dock 

 snart öfverens om att anse L. pallida såsom en skiljd art; och misstaget att hänföra 

 den Capensiska artens yngre former till nordiska arter snart rättadt. Men likasom 

 det var förekomsten vid olika, frän hvarandra långt skiljda stränder, som väl hufvud- 

 sakligen vållade att man fäste mera vigt vid den lilla olikheten i färg, så torde närbe- 

 lägenheten af de localer, der de nordiska arterne förekomma, varit en anledning att 

 man a priori varit benägen till deras förening. 



Laininaria longicruris är den art, som i den nu hemförda samlingen förekommer 

 i det största antalet exemplar. Den utgör utan tvifvel både den allmännaste och den 

 mest storartade af Grönlands Laminarieer. Den representerar vid dess kuster Spets- 

 bergens Lam. caperata. Jag har nedanför redogjort för dessa arters olikheter och 

 characterer. Kåda hafva hemförts i ett stort antal exemplar; bland dessa har icke 

 förekommit något exemplar af L. caperata från Grönland, likasom jag ännu icke sett 

 något exemplar från Spetsbergen, som med säkerhet kunnat hänföras till L. longicruris. 

 Ifrån Grönland utbreder sig L. longicruris nedåt Amerikas kust åtminstone till 42° Lat. 

 Men jag har ett fullt characteristiskt exemplar deraf, som angifves vara taget vid 

 Bahama öarne. Man liar sett bitar af dess stipes uppkastade på Irlands, Skottlands, 

 Jutlands och Bohusläns kuster. L. caperata är deremot allmän vid Spetsbergen. I 

 Gunnem Flora Norvegica (Tom. 11. p. 127 t<tl>. VII. jig. ö) omtalas under namn af 

 Ulv a maxima en form, som sannolikt tillhör samma art; L. caperata torde sålunda före- 

 komma vid Noriges nordligare kuster. Jag har antagit att Spetsbergens art är den- 

 sanimma som Delapylaie beskrifvit från New Foundland. Jag har sett bitar (jemte 

 en contour-teckning) af en på Englands kust uppkastad form, som sannolikt varit 

 L. caperata. 



Den Grönländska samlingen innehåller äfven ett stort antal exemplar af en Laini- 

 naria, som antagligen hos Dickie (Algce from ( 'umberland Sound in Linn. Soc. Jour?). 

 Vol. IX p. 237) och Croael (in Broivns Fl. Discoan. Träns. Bot. Soc. Edinb. p. 459) 

 blifvit benämnd L. saccharina. -lag har trott att denna Grönländska form är samma 

 art, som jag i ett föregående arbete kallat L. cuneifolia. Någon verklig L. saccharina. 

 sådan den förekommer hos oss, har jag icke setl Iran Grönland. De characterer. 



