BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN AF GRÖNLANDS LAMINARIEEB OCH FUCACEER. 13 



Spetsbergen, torde den vara en af Grönlands allmännaste arter. Den förekommer der, 

 såsom hos oss, både med och utan vesiculse af väl känd form; bristen på vesiculae hos 

 andra arctiska arter kan således icke antagas vara beroende deraf att de vexa i ett 

 frysande eller iskallt haf, der de pä djupare vatten kunde anses bättre skyddade, än 

 om de, utvecklande Vesiculae, medelst dessa höllos uppflytande till vattenytan. 



Jemte F. vesiculosus förefanns i samlingen Fuc. evanescens (J. Ag.), F. miclonensis 

 och F. filiformis, alla i en stor rikedom på exemplar. Nu liggande tillhopa och behand- 

 lade pä samma sätt, syntes F. vesiculosus redan genom sin styfvare consistens skilja 

 sig frän de andra; den förekom likasom på ytan lättare torkande, under det de andra 

 afsöndrade mera slem. Så lätt det är att skilja de extrema formerne af F. evanescens, 

 F. miclonensis och F. filiformis, så visar dock det nu från Grönland hemförda rika 

 materialet, att äfven mellanformer förekomma, och att det stundom är mycket svart 

 afgöra hvarest gränsen finnes emellan dessa former. Den genom sitt utseende, — när 

 extrema former föreligga — från F. evanescens så afvikande F. filiformis, är utan 

 tvifvel vida närmare beslägtad med F. evanescens än med F. distichus, med hvilken 

 den länge varit förvexlad, eller ansedd identisk. 



Bland de nu hemförde Grönländske formerne finnes en, hvartill jag förut icke 

 sett något fullt motsvarande. Vid första ögonkastet torde den synas närmast öfverens- 

 stämma med F. filiformis. Den är dock genom lika bestämda characterer- skiljd från 

 denna som från de öfriga, förut antagna arterne. I dess minsta former kommer den 

 F. balticus ganska nära, utbildande sig till klotrunda bollar, som lossnande från de 

 springor, deri de uppstå, sannolikt med lätthet utföras till djupare vatten. Jag har 

 kallat denna form Fucus divergens. 



Att Fucns-arterne, mera än inom de flesta andra slägten, synas bygda efter en 

 enda typ — bidrager naturligtvis till den allmänna åsigten att slägtet har få, Och 

 mycket varierande arter. Jag har i den nedanför förekommande redogörelsen för de 

 Grönlädska formerne sökt visa, att utom olikheterne i form, jemväl afvikelser i utveck- 

 lingssätt förefinnas, som vid characteristiken torde förtjena att fasthållas. Jag har uti 

 en föregående uppsats antydt att de af andra Algologer antagna olikheter i antheri- 

 diernes och sporernes förekomst inom samma eller skiljda receptacula möjligen kunde 

 förklaras sålunda att ett receptaculum på olika tider företedde en olikhet i detta afse- 

 ende. Skulle det visa sig att en sådan förklaring vore oriktig, så hade man utan 

 tvifvel i dessa förhållanden olikheter, som mera än andra förtjenade att upptagas i 

 characteristiken af arterne. 



