SVERIGES PODUEIDER. 15 



ifrån bilda dock fjällen på bakre sidan af gaffeltänderna hos Gyphoderus (VI. 19), der de äro försedda med en 

 tydligt upphöjd list i midten, från hvilken tina rader af punkter utgå mot kanterna ungefar som fanet af en 

 tjnder. En mängd öfvergångsformer mellan fjäderlika hår och fjäll finnas dessutom hos alla med fjäll försedda 

 arter '). 



Håren hos Sminthurince äro äfvenledes i allmänhet försedda med ett slags fan af bihår. Inom denna 

 grupp förekomma aldrig på bålen klublika borst, och fjäll saknas helt och hållet. 



De bär ofvau skildrade hudbihangen äro hos de individer, der de förekomma, alltid ganska talrika och 

 spridda öfver en stor del af kroppens yta, ehuru man som oftast vid deras anordning kan urskilja en viss 

 regelbundenhet. Men utom dessa finnas andra, som blott förekomma till ett obetydligt antal och med alldeles 

 bestämda platser. Sådana äro de i spetsen ausvällda hår, hvilka hos vissa slägten förekomma på nedre ändan 

 af tibian strax ofvanför tarsalleden. Stundom, såsom hos Macrotoma (IV. 6 pc), äro dessa hår temligen olika 

 de öfriga hären: stundom, såsom hos Achorutes (X. 12 pc), utmärka de sig deremot endast genom en ytterst 

 fin, kulformig ansvällning i spetsen; än förekomma de ensamma, än flere tillsammans, dock öfverstiger deras an- 

 tal, så vidt jag vet, ej fyra på samma tibia. Lubbock kallar dem »tenent hairs», och antagligen göra de tjenst 

 som känselorgan. Jag har efter deras form i mina föregående uppsatser kallat dem klubblika hår (pili clavati), 

 och anser mig här böra bibehålla denna benämning. Hos några slägten finnas på tibian inga sådana egendom- 

 ligt bildade här. men oftast ser inan då i deras ställe ett eller flere större hår af vanlig form. 



Ett annat slag af känselhår (pili sensuelles) träffar man hos alla med utbildade käkar försedda Podurider 

 vid randen af underläppen (IV. 14 ps 2 ) äfvensom pä palperna (IV. 14 ps 1 ). Dessa hår äro vanligen i spetsen 

 krökta och sitta pä koniska vårtor. 



På abdominalsegmenten hos alla med tjäderlik hårbeklädnad försedda Podurider förekomma slutligen ännu 

 ■ it slags hårbildningar, troligen äfvenledes afsedda för känseln. Jag har till skillnad från de föregående kallat 

 dem för känselborst (seta> sensuelles). De utmärka sig alltid från ryggens öfriga borst genom sin finhet och of- 

 tast genom en mot hudens plan nästan vinkelrät riktning. Hos Orchesella, Degeeria, Sira (VI. 35), Templeto- 

 nia, Lepidocyrtus, Macrotoma och Cyphoderus äro de fjäderlika, hos Sminthurus (1. 3 ss, 4 ss) och Papirius 

 (III. "26 ss) åter fullkomligt enkla. Inom de båda sistnämnda slägtena sitta de lastade pä upphöjda vårtor. 

 Tvä af dessa vårtor, de öfverst pa abdomen belägna, äro hos Papirius särdeles stora och utgöra en af hufvud- 

 karaktererna för detta slägte. Håren på dem äro framåt riktade och krökta. Hos Sminthurus fuscus finnas 

 tvenne platta, nästan svärdformiga borst, ett på hvardera sidan af analöppningen (I. 14 ap. 15 ap, 22). De 

 äro förut beskrifna och afritade af Ltjbbock, men han tyckes lika litet som jag känna till deras ändamål. 



På sista abdominalsegmentets öfre sida sitta hos Achorutes, Xenylla och de flesta Lipura-arter tvenne 

 uppåt riktade taggar (spince anales), hvilka stundom äro ganska stora och starka (X. 25 sa), stundom så små, 

 att de knappast skilja sig från de dem omgifvande upphöjningarna på huden (XI. 14). De sitta alltid fastade 

 pä tvenne vårtor. Slägtet Tricena har trenne sådana analtaggar, af hvilka en sitter bakom de båda öfriga strax 

 ofvanför sjelfva analöppningen (XII. 9). 



I sammanhang med redogörelsen för cuticula och dess bihang böra äfven nämnas de egendomliga upp- 

 svallningarna (tuberculce) hos Anura, som gifvit en art af detta slägte namnet »tuberculata». Huden, som be- 

 kläder dessa tuberkler, är granulerad som hos öfriga Lipuriner, men är genom smala, ej granulerade mellanrum 

 indelad i en mängd mer eller mindre regelbundna fält, grupperade omkring ett eller flera starka borst (XII. 20). 



Hos den under cuticula liggande epidermis har jag oaktadt användande af silfverlösning ej kunnat ur- 

 skilja några tydliga celler. Deremot har jag genom långvarig färgning med pikrokarmin i densamma funnit en 

 mängd oregelbundna, korniga kroppar, som torde vara ett slags cellkärnor. I epidermis befinner sig det pig- 

 ment, som gifver djuret sin färg. 



Särskild uppmärksamhet torde böra fästas vid den benägenhet, Poduridernas hud visar, att bilda större 

 eller mindre veck, hvilket gör det svårt att bestämma, hvad som bör anses för led eller icke. Tillräckligt 

 mänga exempel härpå komma i det följande att anföras, och det torde här endast böra nämnas, att dessa veck hos 

 Sminthurinerna och Templetoniinerna äro någorlunda bestämda och begränsade, under det att hos Lipurinerna, 

 s-om ega ännu mjukare hud, den samma vid böjningar pä kroppen kan lägga sig i veck snart sagdt hvar 

 som helst. 



Antennerna äro hos Poduriderna fastade ungefär på samma afstånd från munöppniugen som från hufvu- 

 dets bakkant. Till storlek och form skilja de sig ganska mycket hos de olika slägtena, men öfverensstämma 

 alltid deruti, att de äro sammansatta af ett ringa antal, endast 4 — 8 tydliga leder. En eller annan af dessa 

 företer dock stundom en mängd ringformiga veck, som gifva den utseende af att i sin ordning vara 

 >ammansatt af en mängd små leder. Tydligast visa sig dessa på den yttersta leden af antennerna hos slägtet 

 Sminthurus (III. (J) och på de tvä yttersta hos Macrotoma (IV. 4), men äro ingalunda inskränkta till dessa 

 båda slägten. Hos Macrotoma förläna de åt de ofvannämnda antennlederna en särdeles stor smidighet, så att 

 djuret efter behag, då något fast föremål möter, kan sammanrulla dem. Af MfciSERT hafva dessa ringformiga 



) Flei-e uppsatser om Poduridernas fjäll tinnas i Microseopical Journal: se litteraturförteckningen. 



