18 TYCHO TULLBERG, 



sättning af hudens cuticula, icke. Detta senare visar på sin yta en mängd halfspheriska upphöjningar (II. 20), 

 en sak, som väl knappt har någon motsvarighet hos Templetoniince. Icke heller har jag i tuben hos de Smiu- 

 thuriner, jag undersökt, funnit spår till de så egendomliga stora cellerna, som förekomma i tuben hos Orchesella. 

 För öfrigt har jag i Sminthurinernas tub funnit åtskilliga muskler motsvarande valvelmusklerna hos Orchesella, 

 men annorlunda ordnade. 



Om ändamålet med detta så egendomliga organ halva mänga åsigter blifvit yttrade. Så framkastar De 

 Geer redan 1740 den gissningen, att det .skulle tjena till att ur vattnet uppsuga fuktighet. Men han hade då 

 endast funnit det hos på vattnet tagna arter af den långsträckta formen. I sin senare uppsats af är 1743 om- 

 nämner han samma organ hos en art med klotformig abdomen, således en Sminthurin, der han anser det göra 

 tjenst vid djurets klättring på en glatt yta genom den klibbiga vätska, det afsöndrar, äfvensom vid språng, i 

 det att detta organ hjelper djuret att hastigt fästa sig vid ett nytt ställe. Latreille har trott, att det vore 

 generationsorgan, och denna åsigt delas äfven af Kolenati *). Bourlet anger 2 ) i likhet med De Geer såsom 

 ett af detta organs hufvudändamäl, att det skall stödja djuret vid klättrandet på perpendikulära ytor, men tror 

 tillika, att dess förmåga härtill beror på ett slags sugning, icke på något klibbigt ämne, som skulle afsöndras 

 frän tubens bläsor. Detta anser han dereraot användas för att fukta springgaffeln och den ränna, hvaruti denna 

 ligger. Slutligen antager han, att ventraltuben vid hoppet tjenar att mottaga den stöt, som förorsakas insekten 

 vid anträffandet af ett fast föremål. Nicolet 3 ) talar endast om (less nytta vid uppstigandet på en glatt yta 

 och anser i likhet med De Geer, att dess förmåga att fästa insekten dervid beror på den klibbiga vätskan, som 

 den afsöndrar. Olfers anser den äfven tjena att fästa djuret, då det går på glatta, starkt lutande ytor, men 

 anser den dervid verka såsom sugskifva. 1 likhet med Boorlet tror han, att denna apparat hos Sminthurinoe 

 äfven tjenar att emottaga stöten efter hoppet. Lubbock, som endast beskrifvit ventraltuben hos Sminthurince, 

 förnekar, att den derifrån afsöudrade vätskan kan vara den egentliga orsaken till dess förmåga att fästa djuret, 

 men tror i likhet med Bourlet och Olfeks, att den verkar genom sugning. I öfrigt förkastar han Bourlets 

 antaganden och likaledes öfrige författares, men påpekar i stället en annan nytta, som detta organ gör en Smin- 

 thurin, i det att det hjelper honom på fötter igen, om han råkat att falla på rygg. 



För min del måste jag, hvad ventral-tubens ändamål beträffar, instämma med De Geer i det antagandet, att 

 dess hufvudsakliga uppgift är att efter språnget fästa djuret vid ett nytt ställe. Jag har nämligen alltid funnit 

 rören eller säckarna utskjutna strax efter sedan djuret gjort ett språng, och svårt är det att inse, huru så stora 

 djur som Poduriderna skulle kunna fästa sig vid vertikala och ganska glatta ytor omedelbart efter ett språng, 

 om de icke hade hjelp af något annat organ än de jemförelsevis svaga klorna. Härmed vill jag naturligtvis 

 icke förneka, att den äfven under gåendet understundom kan göra tjenst såsom stöd. Hvad åter beträffar orsa- 

 ken till denna ventraltubens förmåga att fästa djuret, vågar jag ännu icke uttala någon bestämd åsigt, men an- 

 tagligast synes mig den af Bourlet, Olfers och Lubbock uttalade åsigten, att detta sker förmedelst ett slags 

 sugning. Att ventraltuben skulle ega något sammanhang med generationsorganen är naturligtvis vederlagdt, då 

 dessa numera äro fullkomligt kända, men måhända kan den hafva någon betydelse för sjelfva kopulationcn. 



Ett annat för Poduridernas familj icke mindre egendomligt organ är den på nedre sidan af abdomens 

 bakre del fastade gaffelformiga hoppapparaten. Denna, som jag för korthetens skull vill benämna gaffel (fur- 

 cula), är hos Tcmpletoniina: fästad på 5:te abdominalsegmentet (IX. 2 f). Hos Sminthurince, som, enligt hvad 

 förut blifvit sagdt, ega blott 2 tydliga abdominalsegment, sitter den i bakkanten af det första (I. 4 f). Ho-, 

 LipurincB är den, om den finnes, fästad på 4:de abdominalsegmentet (XII. 11 f), men saknas fullständigt hos 

 slägtena Lipura, Anurophorus, Anurida och Anura, alla tillhörande denna underfamilj. Stundom är det dock 

 ganska svårt att afgöra, på hvilket segment den skall anses sitta, såsom hos Isotoma crassicauda (IX. 14 f). 

 I'ä denna hoppgaffel kan man alltid, den må för öfrigt vara hur litet utbildad som helst, urskilja trenne hufvud- 

 delar, nämligen basalstyeket, manuhrium (I. 10 ni), gaffeltänderna, dentcs (I. 10 d) och gaffelspetsarna, mu- 

 crones (I. 10 mc). Basalstyeket är än kortare, än längre än tänderna, vanligen jeninbrcdt, stundom dock nä- 

 stan triangulärt. Tänderna, två till antalet, sitta fastade i basalstyckets fria ända. De äro hos några slägten 

 inom underfamiljen Templetoniina.', nämligen Orchesella, Degeeria, Sira, Templetonia, Lepidocyrtus och några ar- 

 ter af slägtet Isotoma, pä bakre sidan försedda med en mängd tvärstrimmor, förorsakade af hudveck, som göra 

 drm utefter hela sin längd böjliga bakåt, en sak som utan tvifvel har stort inflytande vid språnget. Hos dessa 

 former äro gaffelns ändsegment, mucro?ies, särdeles korta och hafva, såvidt jag vet, aldrig af föregående för- 

 fattare blifvit uppfattade som särskilda segment. De äro dock genom ett tydligt hudveck skilda från sjelfva 

 tänderna. Hos de öfriga Templetoniinerna, d. v. s. hos slägtena Macrotoma och Cyphoderus samt hos vissa ar- 

 ter af slägtet Isotoma, äro ändsegmenten deremot temligen långa och tydliga, så äfven hos Smi?ithurince och de 

 flesta med gaffel försedda Lipurince. Hos dessa djur är gaffeltändernas undre sida aldrig tvärstrimmad, men 

 hos Macrotoma äro sjelfva gaffeltänderna genom ett mer eller mindre tydligt hudveck afdelade i två delar 

 (IV. 8 d', d 2 ). Måhända är det observationen häraf, som gifvit Frauenfeld anledning att uppställa slägtet 



') Sitzber. Akad. Wissenseh. Wien. B. XXIX. 



2 ) Mém. s. Ies Podnres 1839, enl. Elditt, Stett. Enl. Zeit. T. XV. 



3 ) Rech. p. serv. k 1'Hist. des Podur p. 43. 



