SVERIGES PODURIDER. 21 



de båda öfre skifvoma som den nedre til! största delen af sin längd fria. För min del finner jag det dock 

 antagligare, att dessa delar genom en omvikning af munhålans hud framåt blifvit fria, än att de öfre skifvoma 

 >kulle motsvara paraglossce hos högre insekter eller vara andra parets maxiller, då den undre skifvan skulle ut- 

 göra tungan. Jag har pä grund häraf ansett lämpligast att åtminstone tills vidare kalla dessa trenne delar med 

 ett gemensamt namn hypopharynx, och för att skilja de båda öfre skifvoma från den undre, vill jag kalla dem 

 lamincE hypopharyngis superiores och den undre lamina hypopharyngis inferior. 



Dessa skifvors form synes bäst af de bifogade figurerna. Den inre kanten af de öfre skifvoma är tem- 

 ligen högt uppstående och utefter bakre delen af densamma löper en rad tänder (IV. 19), af livilka de främre 

 äro temligen grofva och starka, de bakre särdeles fina. Ungefär der de fina tänderna börja (IV. 17*, 19"), 

 äro de öfre skifvoma fastade vid den undre, och ungefär vid samma punkt börja deras bakre delar att böja 

 sig uppåt mot gommen, med hvilkens hud de ofvanför pharynx (IV. 17 ph) sammanhänga. Jag kan ej med 

 full säkerhet säga, om de öfre skifvoma stödas af några särskilda kitinlister; om sä är, torde dessa vara af 

 jemförelsevis obetydlig utsträckning. Den undre hypopharynxskifvan (IV. 20), som har en tunglik form och 

 framtill är fint tandad, stödes af tvenne starka kitinstainmar (IV. 17 fhi), som bakåt synas delade, hvardera i 

 tvenue grenar. Förmedels ett särskildt ledstycke, fulcrum articulare (IV. 17 fa), ledar den yttre af dessa gre- 

 nar mot maxillarstödet (IV. 17 fmx). 



Om vi nu, innan vi gå vidare, kasta en blick pä de här ofvan beskrifna mundelarnas läge i förhållande 

 till hvarandra. finna vi dem anordnade på följande sätt. Munhålan begränsas ofvan och framtill af öfverläppen 

 (IV. 22 Ib), den öfver densamma invikna huden bildar munhålans öfre del eller epipharynx (IV. 22 ep). Detta 

 sammanhänger baktill med de båda öfre hypopharynxskifvorna (IV. 22 hs). .Mellan dessa och epipharynx bildas en 

 temligen stor hälighet, som upptages af mandiblerna, och i den bakersta delen af denna hälighet öppnar sig 

 pharynx (IV. 22 ph). Nedanför de öfre hypopharynxskifvorna befinner sig den undre (IV. 22 hi), och mellan 

 denna och de öfre skifvoma passa maxillerna in och täckas, ehuru blott till en del, af de öfre skifvoma (IV. 

 17 mxd). Nederst träffa vi underläppen (IV. 22 1) och denna är genom ett djupt hudveck skild från den 

 undre hypopharynxskifvan. På sidorna af munhålan utanför maxillerna befinna sig de båda palperna. 



Den öfver alla i munhålan liggande delar sig sträckande cuticulan ömsas jemte den öfriga huden och 

 blir vid den samma fastsittande. Hvad som utgör matrix till denna cuticula kan jag ej med säkerhet säga; 

 måhända afskiljes den frän den cellulosa massa, hvilkcn uppfyller såväl mandibler, maxiller och hypopharynx- 

 skifvor som äfven läppar och palper samt dessutom omger hela munhålan. Detta lager visar sig vid färgning 

 med guldklorid eller pikrokarmin innehålla en stor mängd tydliga kärnor, men några egentliga cellmembraner 

 har jag ej kunnat upptäcka. 



Den här lemnade beskrifningen af mundelarne hos Macrotoma vulgaris kan, såsom förut blifvit sagdt 3 

 anses gälla för största delen af familjen Poduridce. Endast de fyra lägst stående slägtena visa några betydli- 

 gare afvikelser. Likväl kunna äfven hos dem de flesta af de delar igenkännas, hvilka blifvit beskrifna hos 

 Macrotoma, ehuru här, som det synes, mera danade för sugning. Om en jemförande granskning af de inre 

 mundelarne hos Triorna mirabilis (XII. 10) anställes, synes det, att mandiblerna (XII. 10 mb) här alldeles 

 förlorat det tvärstrimmiga basalstycket, och att maxillerna (XII. 10 mx) antagit en särdeles spetsig, för stic- 

 kande mera afsedd form. Hela kitinställningen är betydligt förenklad. Blott hypopharynx (XII. 1<> hp) bibe- 

 håller ännu någorlunda den typiska formen. En nästan alldeles likartad byggnad af de inre mundelarne har 

 Laboulbéne uppvisat hos Anurida maritima, och sjelf har jag funnit en sådan hos Anurida granaria. 



Hvad de yttre mundelarna hos Tricena och Anurida beträffar, sä afvika dessa obetydligt från samma 

 delar hos de högre Poduridcrna utom i anseende till storleken, i det hela munöppningen här är betydligt för- 

 minskad. 



Hos slägtena Pseudaehorutes och Anura. (XII. 23) finna vi slutligen en kitinställning af samma form som 

 hos de båda föregående slägtena, men de deraf stödda delarne äro ännu mera reducerade. Mandiblerna (XII. 

 23 mb), som dock ega tydliga tänder, äro särdeles spetsiga och endast stödda af ytterst fina kitinsträngar. 

 Maxillerna (XII. 23 mx) hafva en nästan borstlik form, och hypopharynx (XII. 23 hp) är ovalt tillspetsadt. 

 De yttre mundelarne af samma djur (XII. 22) utmärka sig äfvenledes genom sin tillspetsade form och bilda i 

 sitt normala läge en framåt öppen kon. De äro dock icke sinsemellau sammanväxta, utan man kan här som 

 pä öfriga Podurider urskilja såväl öfverläppen (XII. 22 Ib), som underläppen (XII. 22 1) skilda från hvar- 

 andra. Bakom den sistnämnda synes äfven hakan (XII. 22 int). Några palper har jag icke kunnat upptäcka, 

 men då dessa, om de finnas, här måste vara ytterst små, är det mycket möjligt, att jag förbisett dem. 



I den bakre och öfre delen af munhålan öppnar sig, som ofvan är sagdt, digestionskanalen. Denna be- 

 star hos Poduriderna såsom hos öfriga insekter af tre hufvudafdelningar, strupen, oesophagus (I. 19 oe), ma- 

 gen, ventriculus (I. 19 vu), och tarmen, intestinum (I. 19 in), men dessa delar äro här vida enklare konstru- 

 erade och visa sällan spär till underafdelningar. Hos Sminthurus fuscus har digestionskanalen följande form 

 och byggnad. Strupen (I. 20) är smal och nästan alldeles jemntjock samt böjer sig i en båge uppåt och bakåt 

 till hufvudets bakkant, hvarifrän den åter stupar nedåt mot ventrikeln. Man urskiljer här åtminstone tre lager, näm- 

 ligen ett yttre muskellager, bildadt af tätt invid hvarandra ställda tvärgående muskler. Dessa äro starkast på främre 

 delen af strupen och sammanhänga der med trenne vinkelrätt mot strupens yta ställda rader af muskeltrådar., af 



