SVERIGES PODUHIDER. 25 



dylikt. Hvad betydelse denna membran liar, torde icke vara lätt att säga. Att det icke är en serös hinna, 

 torde dock vara klart, emedan den i detta fall väl äfven skulle anträffas på andra i djurets inre belägna organ. 

 Jag har ej kunnat lossa densamma från nerv-väfnaden. Afven en annan högst egendomlig membran har jag fun- 

 nit hos vissa Templetoniiner, tydligast hos Orchesella speetabilis. Ungefär vid midten af abdominalgangliets 

 undre sida utgår nämligen i nästan vinkelrät riktning en membran (VIII. 6), som sammanhänger med tu- 

 bens muskler och med de stora och egendomliga i den samma förekommande cellerna, om hvilka i det före- 

 gående är taladt. Hos dessa celler, om hvilkas betydelse jag ej har någon kännedom, har jag iakttagit, att de 

 vid tubens utskjutande förlängas (VIII. 7) och deremot vid dess indragande förkortas (VIII. 6), alldeles 

 såsom de muskeltrådar, vid hvilka de äro fastade. Hos den ofvannämnda membranen har jag hitintills ej 

 lyckats upptäcka någon struktur, men undersökningarna af densamma äro till följd af dess bräcklighet särdeles 

 svåra. Då tubens bläsor vid djurets död äro indragna, är denna hinna lagd i en mängd veck, men utsträckt. 

 om de äro utskjutna. Hvad de finare nervernas förlopp och ändningssätt beträffar, har jag obetydligt kunnat 

 studera dessa saker, då jag oaktadt alla försök ej funnit något ämne, som färgar nerverna hos dessa djur på 

 annat sätt än musklerna. 



Angående musklernas morfologi har jag ej gjort några detaljerade undersökningar, utom hvad beträffar di- 

 gestionskanalens och tubens muskler, hvilka i sammanhang med dessa organs öfriga delar äro i det föregående 

 beskrifna. Hvad musklernas histologiska beskaffenhet åter angår, torde alla muskler utan undantag hos Po- 

 duriderna vara tvärstrimmiga. Under sarcolemet är den kontraktila substansen åtminstone i hufvudets muskler 

 omgifven af en kornig massa, som på preparat behandladt med guldklorid särdeles tydligt framträder (V. 6). 

 Efter långvarig färgning med pikrokarmin visar sig deremot på musklerna en mängd små cellkärnor, dels ställda 

 i rader (II. 19 ne), dels spridda öfver muskelns hela yta (VII. 17 ne). 



Poduridernas generationsorgan äro ganska enkla och i hög grad afvikande från öfriga insekters, och så- 

 som vanligt hos lågt stående djur, visa de hanliga och honliga till sin yttre form stor öfverensstämmelse med hvar- 

 andra. Enklast äro dessa organ bildade hos Lipurina?, mest komplicerade hos Sininthurinw. De äro alltid bel gna 

 i undre delen af abdomen strax under magsäcken, omslutande åtminstone i fullt utveckladt tillstånd sidorna af 

 densamma, och sträcka sig ända från bakkanten af thorax till vecket mellan sista och näst sista abdominalseg- 

 meutet, der de utmynna strax framom analöppningen. 



De honliga generationsorganen bestå hos Sminthurus fascus (II. 10, 11. 12), och detta torde gälla för 

 alla Sminthuriner, af tvenne enkla, säcklika äggstockar (11. 11 os, od), som bakåt förena sig (II. 11 ov) och 

 utmynna utan någon egentlig ovidukt i en bred vagina (II. 11 vg), samt äro i normalt läge nästan s-formigt 

 böjda, i det de sträcka sig först bakåt och nedåt (II. 11 pr, 12 pr), sä framåt och uppåt (II. 11 ppr, 12 ppr) 

 och derpå bakat till det ställe, der de förena sig. De omslutas helt och hållet af en structurlös tunica propria 

 och innehålla i outveckladt tillstånd (11. KM en mängd likformiga celler, hvilka antagligen äro såsom ett epithel 

 utbredda öfver den inre ytan af nyssnämnda membran. Hos något mer utvecklade exemplar förekomma bland 

 dessa celler tydliga äggämnen, hvilka i allmänhet synas nästan samtidigt utveckla sig öfver hela äggstocken (II. 

 11 o). Ett eller annat kan dock vara tidigare än de öfriga. Vid äggämnenas starkare tillväxt reduceras de 

 ofvannämnda cellernas antal, till dess endast några få (II. 13 co) ligga qvar i mellanrummen mellan äggämnena 

 (II. 13 o). Dessa celler torde kunna anses motsvara, hvad Leydig kallar groddceller (»Keimzellen»). Der- 

 emot har jag ej funnit något skalafsöndrande epithel ruudtonikring äggämnena. Det ser således ut, som om 

 det epithel, hvilket Leydig funnit i äggrören hos högre insekter samtidigt med groddcellerna och omklädande 

 äggämnena, här alldeles skulle saknas. Några finare afdelningar af äggrören, motsvarande dem, som Leydig 

 beskrifver såsom de egentliga äggstockarna hos flere insekter, och som der sammanhänga med ryggkärlet, har jag 

 ej sett spär till. Deremot fästas äggstockarna, som det tyckes, vid buksidans hud förmedelst fina muskeltrådar. 

 Utom dessa har jag ej upptäckt några andra muskler pä sjelfva äggstockarna, hvarfor jag måste antaga, att 

 dessa sakna ett egentligt muskellager. Deremot finnas på vagina åtskilliga muskeltrådar. Denna del, som äfven 

 eger en tunica propria och innanför den ett epithel, bibehåller detta epithel oförändradt vid äggstockarnas mog- 

 nande. Den är hos yngre exemplar jemförelsevis lång och smal (II. 10 vg), men tilltager i bredd allt efter 

 som äggstockarna utvecklas (II. 11 vg). 



Vid vaginas mynning rinnas pä undre sidan ett par säcklika, nästan halfklotformiga bihang (II. 11 oa), 

 bestående äfven de af en tunica propria och ett epithel, innanför hvilket är belägen en mörkbrun massa, hvars 

 egenskaper jag ej undersökt. Antagligen fungera dessa organ såsom ett slags körtlar. 



LuBBOCK, som äfven beskrifver generationsorganen hos Sminthurus fuscus (S. buskii Lbk.), torde ha af- 

 ritat vagina allt för lång och smal samt har icke återgifvit äggstockarnas böjning. Icke heller öfverensstämmer 

 hans redogörelse för äggens utveckling ined min erfarenhet. 



Den yttre generationsöppningen, som, enligt hvad ofvan blifvit nämndt, befinner sig mellan det sista och 

 näst sista abdominalsegmentet strax framom analöppningen, utgöres af en på en pupill (I. 16 pg) belägen tvär- 

 springa (I. 16 vi, 17 vi). Olfers har antagit, att Poduridernas generationsöppning är belägen ofvanför anus l ). 



') Annot. ad Anat. Podur. p. 17. 



K. Vet. Akad. Handl. B. 10. N:o 10. 



