28 TYCHO TULLBERG, 



hade sitt namn, och jag valde att uppkalla den efter det af Lubbock uppställda slägtet Templetonia, emedan 

 jag vid denna tid ansåg detta såsom det mest typiska för sagda grupp. Jag har sedan funnit, att slägtet De- 

 geeria kanske bättre representerade densamma, men jag anser dock ej skilnaden vara så stor, att det för den 

 orsakens skull är nödvändigt att förkasta det en gång gifna namnet Templetoniince. 



Jag kommer således att äfven i detta arbete indela Familjen Poduridce i underfamiljerna Sminthurince, Temple- 

 tonniincB och Lipurince. Lubbock har, som i det föregående nämndt är, indelat sina Collembola i fem familjer, 

 nämligen Smynthuridce, Papiriidce, Poduridce, Lipuridce och Anuridce. Af dessa svara de tvä första mot min 

 underfamilj Sminthurince, och jag har ej ansett mig blott på grund af tracheernas frånvaro hos slägtet Papirius 

 kunna åtskilja detta såsom en egen grupp, då hela detta slägtes organisation i öfrigt är fullkomligt överens- 

 stämmande med slägtet Sminthurus. Lubbocks familj Poduridce omfattar hela min underfamilj Templetoniince 

 äfvensoin slägtena Podura och Achorutes af min underfamilj Lipurince. Dä likväl dessa båda slägten genom det 

 väl utvecklade första thoracalsegmentet, den klumpiga kroppsformen, den korta ventraltuben, den tydligt granu- 

 lerade huden och hoppgaffelns plats på det fjerde abdominalsegmentet betydligt afvika från den för Templetoniince 

 typiska formen, men deremot närma sig Lipurince, har jag ansett det naturligast att hänföra dem till den se- 

 nare gruppen, med hvars öfriga former de dessutom genom slägtena Tricena, Xenylla och Pseudachorutes äro pä 

 det närmaste förbundna. Icke heller har jag kunnat följa Lubbock vid uppställandet af slägtet Anura såsom 

 typ för en egen grupp, då Tricena och Anurida med afseende på mundelarnas beskaffenhet förete en tydlig 

 öfvergång mellan detta slägte och de med tuggande mundelar försedda Poduriderna, och Pseudachorutes, som är 

 försedd med en springgaffel alldeles lik deu hos Achorutes förekommande, likväl äger en sugmun organiserad 

 fullkomligt på samma sätt som hos Anura. 



Dä jag i det föregående redogjort för de väsendtligaste skiljaktigheterna i byggnaden af de särskilda organen 

 hos de olika underfamiljerna äfvensom hos enskilda arter, då de erbjudit någon form af större intresse, anser jag 

 mig i det följande endast böra upptaga sådana egendomligheter, som äro af betydelse vid karakteriserandet af de 

 särskilda arterna och grupperna. Dessutom kommer jag äfven på ett och annat ställe att beröra sädana mindre 

 formskilnader, som, ehuru ej för närvarande nödvändiga för nyssnämnda ändamål och af allt för ringa vigt för 

 att upptagas i den allmänna öfversigten af familjen i sin helhet, jag dock ansett framdeles kunna blifva af nå- 

 gon nytta vid en utvidgad artkännedom. För öfrigt får jag i detta afseende hänvisa till figurerna, hvilka jag 

 äfven i detaljer, som ej i texten stå omnämnda, sökt göra så naturtrogna som möjligt. Pä dessa har jag i 

 allmänhet återgifvit de större hårens antal, plats och storlek. Detta har dock understundom varit omöjligt, till 

 exempel på helfigurer af vissa Templetoniince; icke heller har jag ansett det nödvändigt på dessa figurer, som 

 endast äro afsedda att visa djurets habitus. 



Subfam. 1. Sminthurinae. 



Truncus subglobosus, segmentis 5, quorum priraura abdominale maximum est. 

 Caput verticale. Antennas articulis 4 vel 8, geniculata?. Organa postantennalia nulla. 

 Ocelli 16; 8 in utroque latere capitis. Instrumenta cibaria mordentia. Pedes biungui- 

 eulati. Tubus ventralis longus, vesicis cylindratis. Furcula in primo segmento abdo- 

 minis inserta. Cutis pilis pinnatis, numquam squamis instrueta. 



Till denna underfamilj höra tre slägten, Sminthurus Latr., Papirius Lbk och Dicyrtoma Bourl. Af 

 dessa har jag i Sverige endast funnit de båda förstnämnda. Det senare åter, som karakteriseras af de ätta- 

 ledade antennerna och ett par stora ryggtuberkler, har jag här förgäfves sökt. Dä detta slägte, som är upp- 

 stäldt af Bourlet och för öfrigt endast anträffats af Nicolet, Lucas och Wankel, af dessa författare blifvit 

 särdeles ofullständigt beskrifvet, har det varit mig omöjligt att i den här ofvan lemnade diagnosen pä underfam. 

 Sminthurince fästa vidare afseende vid detsamma, än att jag anfört det antal leder, som enligt uppgift före- 

 kommer i antennerna hos dit hörande arter. Om klornas, ventraltubens, hoppgaffelns och ögonens beskaffenhet 

 hos detta slägte känner jag ingenting. Till sin kroppsform skall det vara något mera långsträckt än Sminthu- 

 rus och Papirius. Hvad dessa sistnämnda båda slägten åter beträffar, skiljas de lätt frän alla öfriga mig be- 

 kanta former af Poduriderna genom sin uppsvällda och rundade abdoinen, hvilken blott består af två tydliga 

 segment, af hvilka det första är vida större och mer utveckladt än det sista. Jag har i min senaste uppsats. 

 Fört. öfver Sv. Podur., bestämt abdominalsegmenten hos Sminthurince till tre, i det jag antog det hudveck, som 

 bildas pä djurets undre sida af gaffelleden, såsom gränsen mellan tvenne segment, men har senare funnit natur- 

 ligare, att, då detta veck alldeles försvinner mot djurets öfre sida, tänka mig, det alla abdominalsegmenten med 

 undantag af det sista hos dessa djur sammansmält. Den undre klon torde, såsom i det föregående är nämndt, 

 hos Sminthurince alltid vara beklädd af en tunn hinna, som nedåt utlöper i en spets, men då denna spets ofta 

 är ytterst svär att upptäcka, har jag icke ansett det lämpligt att upptaga den i ofvaustående diagnos. 





