SVERIGES PODURIDER. 39 



men torde dock icke vara sa orimligt, att det bör förkastas. Jag kallade i min förra uppsats denna art ceneus, 

 emedan jag då icke observerat att Gmelin kallat den P. lanuginosa, och mina exemplar fullkomligt öfverens- 

 stämde med Nicolets beskrifning öfver Cypliodeirus trneus. Figuren till densamma skiljer sig likväl i anseende till 

 antennernas form betydligt från den af mig funna arten, och jag har derför ansett rättast att endast med fråge- 

 tecken uppföra Cyphodeirus ceneus Nic. bland synonymerna. Beskrifningen på Lepidocyrtus ceneus Gervais är 

 blott en reproduktion af Nicolets ofvan nämnda beskrifning. 



Ytterst allmän. 



Funnen i Jemtland, Wermland, Uppland, Södermanland, Östergötland, Småland, Skåne och på Gotland. 



27. L. cyaneus Tullb. (VI. 8—11). 



Syn. 1871. Lepidocyrtus cyaneus Tullberg, Fört. öfver Sv. Podur. p. 150. 



Obscure creruleo-a^neus, versicolor; squamis detritis cyaneus, pedibus fnrcaque 

 pallidioribus. Articulus tertius antennarum secundo brevior, quartus oranium longissi- 

 mus. Long. \\ millim. 



Med C. agilis Nic. kan denna art ej gerna förblandas, då den, sedan fjällen blifvit borttagna, fullkomligt 

 saknar de tvenne af Nicolet omnämnda mörka tvärbanden. Från G. pusillus Nic. skiljes den genom antenner- 

 nas form, hvaruti den fullkomligt liknar föregående art, samt frän C parvulus Nic, genom den bläagrundfärgen. 



Sparsamt i skog. 



Funnen i Uppland, Småland och på Gotland. 



Gen. VI. Degeeria (Nic.) 



Syn. 1740. Podura Linné, Syst. Nat. Ed. II. p. 62 (ad partera). 



1839. Isotoma Bourlet, Métn. s. les Podures (sec. Nicolet, Essai s. une classif. de 1'Ordre 



des Thys. p. 367) (ad partem). 

 1841. Degeeria Nicolet, Rech. p. serv. ä 1'Hist. des Podur. p. 70 (ad partem). 



Mesonotum non prominens. Segmentum abdominale quartum triplo vel quadruplo 

 longius quam tertium. Antennas dimidia eorporis parte longiores, quadri-articulatee. 

 Ocelli 16; 8 in utroque latere capitis. Mucrones furcula? perparvi. Squama? nulla3. 



Det andra thoracalsegmentet ej framskjutande, och hufvudet således ej beläget under detsamma. Vid 

 antennernas bas finnes vanligen antydan till en femte led, ehuru denna ej är så utvecklad som hos Temple- 

 tonia. De tre yttre lederna äro ungefär af lika längd, och den yttersta ej annulerad. Af ocellerua äro två 

 på hvardera sidan af hufvudet betydligt mindre än de öfriga, alldeles som hos Lepidocyrtus. Tibierna med 

 ett eller flere ofullständiga hudveek vid midten, men ej tydligt tvåledade. Ett stort klubblikt borst vid deras 

 nedre ända. Gaffelns tänder något längre än basalstycket, ändsegmenten som hos föregående. De till detta 

 slägtc hörande djuren äro rika på länga borst, hvilka på de främre delarne af bålen äro klubblika, på de bakre 

 länga och knäböjda. Dessutom finnes mellan de grofva borsten en tät beklädnad af fina hår. Från Sira är 

 slägtet Degeeria skildt endast genom frånvaron af fjäll. Inom detta slägte har det varit mig omöjligt att finna 

 några pålitliga formkarakterer för de särskilda arterna, och, hvad värre är, äfven färgen varierar ganska betydligt. 

 Dessa variationer hafva dock, efter hvad jag funnit, vissa bestämda gränser och bestå mest uti fläckarnas större 

 eller mindre styrka och utsträckning. 



28. D. nivalis (Linn.) (VII. 5). 



Syn. 1740. »Små grå insekter, vistandes under barken af träd» De Geer, i Vet.-Akad:s Handl. Vol. 

 I. p. 276. 



1758. Podura nivalis Linné, Syst. Nat. Ed. X. T. I. p. 609. 

 1835. « nigro-maculata Templeton, Thys. Hib. p. 94. 



1838. » minuta Bupmeister. Handb. d. Entom. B. II. p. 449. 



1838. » nivalis id. , ibid. p. 450. 



1862. Degeeria nigro-maculata Lubbock, Notes on the Thys. P. II. p. 593. 

 1871. » nivalis Tullberg, Fört. öfver Sv. Podur. p. 148. 



Flava, signaturis nigris distinctissimis, quae numquam in medio segmenti quarti ab- 

 dominalis fasciam transversam formant. Long. H millim. 



Särdeles karakteristiska för denna art äro de genom svarta ränder skarpt markerade bakkanterna af 

 andra och tredje abdoininalsegmeuten, äfvensom de svarta, aldrig framtill sammanlöpande fläckarna på det fjerde. 

 Grundfärgen är ofta sråakti°:. stundom dock klart gul. 



