SVERIGES PODLRIDER. 49 



gana postantennalia nonnumquam adsunt. Instrumenta cibaria saepisshne inordentia, 

 interdum sugentia. Pedes unguiculis 1 — 2 armati. Tubus ventralis brevis, vesicis hae- 

 misphoericis. Furcula aut nulla aut in antepenultimo segmento abdoininis inserta. Squama? 

 nullae, pili pauci sparsique, cutis perspicue granulata. 



Jag liar redan i min uppsats »Om Skand. Podur. af underf. Lipurince» gifvit denna grupp ett vidsträcktare 

 omfång, än den förut egt, då jag dit hänfört åtskilliga med hoppgaffel försedda slägten, nämligen Podura (Linn.) 

 Nic, Achorutes (Templ.) och Xenylla Tullb. Jag fann då i den omständigheten, att gaffeln hos dessa slägten 

 alltid är fästad på fjerde abdomiualsegmentet, en betydlig afvikelse från de af mig då kända Templetoniina; , hos 

 hvilka alla gaffeln var fästad på det femte abdominalsegmentet; äfvenså fann jag i detta organs ringa utveckling 

 ett närmande till de gaffellösa slägtena. Efter upptäckten af åtskilliga till slägtet Isotoma hörande arter med 

 kort gaffel, fästad på fjerde abdominalsegmentet, har jag dock något tvekat, om jag borde vidhålla samma upp- 

 ställning som förut. Då det likväl är tydligt, att ofvannämnda slägten Podura, Achorutes och Xenylla i det 

 hela mycket mer öfverensstämma med hvarandra och med Lipura, Anurophorus, Triama, Anurida, Pseudachorutes 

 och Anura än med de typiska formerna af underfamiljen Templetoniince, om det också varit svårt att finna nå- 

 gon gemensam karakter af större betydelse, som skiljer dem från sistnämnda grupp, har jag såväl här, som i 

 »Förteckning öfver Svenska Podurider», ansett mig böra bibehålla den af mig förut gifna begränsningen för 

 underfamiljen Lipurina?. Som i det föregående blifvit nämudt, är hudens tydliga granulering, det säkraste känne- 

 tecknet för denna underfamilj, med den begränsning, jag gifvit densamma. Men dessutom tillkommer: att 

 hos nästan alla hithörande arter det första thoracalsegmentet är väl utveckladt, så att det tydligt synes, då dju- 

 ret betraktas från ryggsidan, att föga skilnad i liingd finnes mellan abdominalsegmenten, med ujulantag af de 

 båda sista, hvilka som vanligt äro särdeles korta, att antennerna aldrig äro längre än hufvudet, och lederna un- 

 gefär lika långa, att gaffeln, der den finnes, aldrig når ventraltuben, och alltid är fästad på fjerde abdominal- 

 segmentet, samt att dess ändsegment aldrig äro beväpnade med sådana taggar som inom föregående grupp, att 

 håren aldrig, så vidt jag kunnat se, äro fjäderlika, att benen alltid äro korta och kroppsformen klumpig, att de 

 undre klorna saknas, utom hos ett enda slägte, att analtaggar endast här förekomma, samt slutligen att här 

 finnas så tydliga öfvergångsformer mellan vissa med gaffel försedda och några gaffellösa slägten, att man väl 

 svårligen kan hänföra det ena till en grupp utan att dit äfven räkna det andra. Sådana öfvergångsformer äro 

 slägtena Tricena och Pseudachorutes, af hvilka det förra bildar en tydlig öfvergång mellan Achorutes och Anu- 

 rida, enär det har en, ehuru ytterst rudimentär gaffel, och inundelarne äro bildade fullkomligt som hos det senare 

 slägtet. Pseudachorutes åter visar en icke mindre i ögonen fallande frändskap med Achorutes och Anura, då 

 här förekommer en gaffel, fullkomligt bildad såsom hos det förra slägtet, men mundelarna alldeles likna det 

 senare slägtets. På grund af allt detta har jag, som sagdt, ansett mig ega tillräckligt stora skäl för att ej på 

 flere underfamiljer fördela här nedan beskrilna slägten. Skulle något af dessa utbrytas, vore det väl Anura, som 

 visat sig ega en så egendomligt bygd magsäck. Jag har dock icke ansett, att detta bör göras, förr än man 

 undersökt, huru det förhåller sig med magsäcken hos Pseudachorutes. 



På öfvergången till denna grupp står ibland Templetoniina i synnerhet Isotoma crassicauda. Detta djurs 

 post-antennalorgan, som äro af fullkomligt samma beskaffenhet som hos öfriga Isotoma, det fjerde abdominal- 

 segmentets starkare utveckling, gaffelns längd och plats och de undre klornas närvaro gör det dock i min tanke 

 svårt att skilja denna art från slägtet Isotoma. Hos de kortgafflade formerna af sistnämnda slägte är det snart 

 sagdt endast gaffelns plats och obetydliga längd, som närmar dem till Lipurina. 



Gen. XI. Podura (Linn.) 



Syn. 1740. Podura Linné, Syst. Nat. Ed. II. p. 62 (ad partem). 



1839. Hypogastrura Bourlet, Mera. s. les Podures p. 28 (sec. Gervais, in Walckenaer, Ins. 

 apt. T. III. p. 436) (ad partem). 



» Achorutes Gervais, in Walckenaer Ins. apt. T. III. p. 436. (ad partem). 



1841. Podura Nicolet, Rech. p. serv. å 1'Hist. des Podur. p. 54 (ad partem). 

 1847. » id. , Essai s. une classif. de 1'Ordre des Thys. p. 375 



1871. » Tullberg, Fört. öfver Sv. Podur. p. 153. 



Ocelli 16; 8 in utroque latere capitis. Unguiculus inferior nullus. Furcula us- 



que ad tubuui ventralera pertinens, dentibus arcuatis. Supra anum nullae spina?. 



Gaffeltänderna mot spetsen tvärstrimmiga och så starkt böjda, att de båda ändsegmenten komma att ligga 

 i samma linie (X. 4). Dessa äro bredt lancettlika och i yttre kanten vid basen försedda med en spetsig flik eller 

 tand. Gaffelhaken (X. 5) nästan halfklotformig, med obetydliga hullingar för fasthållandet af gaffeln. Blott en 

 enda art är känd. 



7 



K. Vet. Akad. Handl. B. 10. N:o 10. ' 



