52 



ROB. TU ALEN, 



mer på till och med 300 fots afstånd derifrån, medan redan 100 fot i en annan rikt- 

 ning räcka till för att sänka intensiteten med 0,02, synes magnethusets egna inverkan 

 ej sträcka sig synnerligen långt. Detta inses dessutom af några svängningsförsök, som 

 omedelbart efter hvarandra och med begagnande af variations-instrumenten anstalts 

 inom och strax utanför magnethuset. 



Observationerna och deras härledda resultat voro: 



Ort. 



Tid. 



r.nn 



t 



n 



> 



X 



Variat.-instr. 



Diff. 



A 



1870 Aug. 



12 



458".7 7 8 



19.1 



66.1 



' 9'.2 



1.5986 



1.5987 



— 1 



B 



» )) 



» 



458.9 20 



20 6 



66.6 



» 



1.5983 



» 



— 4 



C 



» 



» 



460.0 7 8 



18.8 



67 4 



» 



1.5891 



« 



- 96 



D 



„ 



» 



458.7io 



19.2 



67.o 



» 



1.5985 



» 



— 2 



Observationsorten A var belägen i södra delen af magnethuset, 2 meter från den 

 nordvestra och 1,2 meter från den sydvestra väggen; B utanför magnethusets vestra hörn, 

 0,8 meter från väggen och 0,7 meter från hörnet längs nordvestra väggen räknadt; i C 

 var instrumentet stäldt direkt på den väggfasta tegelpelaren i södra hörnet af rummet, 

 på omkring 0,23 meter från hvardera väggen, och i D midt i rummet under takfönstret. 

 Den för variations-instrumenten gällande intensiteten är hemtad ur tab. sid. 26. Diffe- 

 renserna ådagalägga, att ingen nämnvärd ändring i intensiteten förefinnes, antingen 

 instrumentet har sin plats inom eller strax utanför magnethuset, så framt ej afståndet 

 till muren blir endast l / i meter, i hvilket fall teglet åstadkommer en differens i inten- 

 sitet uppgående till nära 0,oi. Det är följaktligen endast i tegelmurens omedelbara 

 närhet, som en inverkan af densamma kan skönjas, och således kan ingen förklaring till 

 • len ifrågavarande lokala perturbationen pä fältet utanför magnethuset derifrån heintas. 



Lika litet kan genom inverkan frän det kring den magnetiska tomten uppförda 

 staketet, hvarest jernspik blifvit använd, eller frän de med plåttak af jern försedda 

 och ej synnerligen aflägsna boningshusen, det kemiska laboratoriet och orangeriet i 

 botaniska trädgården, förklaring erhållas på den plötsliga ändringen i A, ty kartan 

 visar, att samma hastiga öfvergång förefinnes lika väl i laboratoriets närhet, som långt 

 derifrån. 



Nordvest om och på 330 fots afstånd från magnethuset sticker en granit- 

 klippa i dagen, hvars beståndsdelar visa en svag inverkan på magnetnålen, och hela 

 trakten i klippans närhet är högre belägen än omgifningen. Möjligen förorsakas af 

 denna berghäll sänkningen i X för punkten R, men den förklarar ej den lokala 

 perturbationen i dess helhet. Ty, såsom vi snart få se, är det ej den lägre intensi- 

 teten 1,58, som här behöfver förklaring, utan just magnethusets intensitet 1,6<>, enär 

 1,58 är det för Upsalatrakten sannolikt riktiga X-värdet. Att någon jernhaltig klippt 

 skulle förefinnas under den magnetiska tomten pä ringa djup under jordytan, är natur- 

 ligtvis föga troligt, då borrningarne för jordtermoraetrarne derstädes, hvilka egde rum 

 till 4 meters djup, endast visade ett ända från jordytan gående lerlager, som först vid 

 större djup ersattes af sand. När det nu visat sig, att den sand, som jag varit i till- 

 fälle att undersöka, ej är i någon större mån jernhaltig, men att leran är det till en 



