4 F. K. KJELLMAN. PLORIDE-SLÄGTET GALAXAURA, DESS 0RGAN0GRAF1 OCH SYSTEMATIK. 



utvecklingsgången inom slagtet, dels att angifva dess geografiska förhållanden på sådant 

 satt, att ett nytt och vigtigt material lemnas åt den allmänt växtgeografiska forskningen. 

 Allt der Galaxaura-material, som ja",'- undersökt, har varit torkadt, men i allmänhet 

 och säkerligen till följd af väfnadernas kalkhalt rätt väl lämpligt för åtminstone gröfre 

 anatomiska undersökningar. En del af detsamma tinnes i mina egna samlingar — som 

 äfven beträffande ifrågavarande alggrupp under de senare aren i hög grad riktats genom 

 ytterst värdefulla gåfvor af Professor J. (i. Agardh — en annan del i Upsala Universitets 

 herbarium, hufvuddelen dock i det med Svenska Riksmuseum införlifvade, på Galaxauror 

 myckel rika J. E. Areschoug's herbarium» At\en har Professor J. G. Agardh välvilligt 

 ställt till mitt förfogande en mängd (Jalaxaura-formcr ur sina storartade samlingar. 



■ 



Galaxaura-slägtets organografi. 

 1. Yttre organisation. 



Alla mig bekanta <ialaxauror äro upprat a, vidfästadc. Deras vegetatha system 

 nigöres dertef af ett vidfästningsorgan och eir kroppsafdelning, som är likvärdig med 

 andra \ä\ters skott, Hesp. skottsystem. 1 >et förra är en s. k. cnllus rctilicalis, än af lösare 

 byggnad, mer upphöjd, ungefär tjockt kägelformig, än fastare och tätare till sin konsistens 

 och da mera platt, nästan tjockt skifformig. Kran denna kroppens hasaldel höjer sig ett 

 eller flera skott, vanligast liera, hvarigenom växten hlir mer eller mindre busklik. 1'nder- 

 Htiindom äro de frän \ ■idfästningsorganct utgående skatten sa talrika, sa rikt förgrenade 

 oeh sa tätt sammanträngda, att \ä\teii blir iiästan klot- eller halfklotformig. 



Skottet in- alltid förgrenadt. Förgreningen låter visserligen alltid återföra sig till 

 den gaffellika med mer eller mindre långt gående sympodial utbildning, men i \issa fall 

 och sjlr.sk i ld t hos arterna af /.'/^W/ov-gruppen utgå grenarne skenbart nästan helt och 

 hållet oregelbundet: jfr t. ex. G. milis, t. 20. f. 11. Understundom blir den typiska 

 '_'affelförgreniii'jen Otydlig dcrigenom, att de ursprungliga gaffelgrenarne förr eller senare 

 till större eller mindre del upplösas och frän deras rester tva eller flera nva skott eller 

 grenar, t. k. prolitikationer utväxa: G. fragilis (einnar ofta exempel härpå. Ännu tvd- 



ligare fm in t rader detta förhållande hos den arl. B©m i det följande an fö res under namn 

 G. Sr/iim /x ri. Hoi den nt\;'i\a nämligen icke blott fra n greiist u mpame, utan äf\en 

 Iran oförändrade gaffelgreriars nodalzoner rika, nästan stjernformigt utbredda prolilikations- 

 knippor; jfr. t. 2(X I. I. I ill denna formgrupp hör utan tvifvel också den Galaxomm\ 

 som J. <i. Agardh beskrif\it under namn il. 8tt /// (< rn ; .1. (I. Ag. Alg. s\st. \ II. s. 7.".. 

 Åtminstone i llertalet l.ill skiljer sig skottets basalfl del till form och byggnad från 

 den öfre och framträder såsom éH B. k. $tipe». Vanligen är denna stipitaldcl redan frän 



