b F. K. K.IELLMAX. FLORIDE-SLAGTET GALAXAIUA, DESS OKGANOGRAFI OCH SYSTEMATIK. 



prolifikationer framkallade segmentering af skottet tydligt, om prolifikationerna framväxa 

 ur korta, äldre grenstumpar, såsom t. ex. hos G. fragitis och med den beslägtade arter. 

 Ieke sällan och, som jag trott mig finna, för vissa arter tillhörande olika grupper till och 

 med utmärkande upprepar sig bildningen af prolifikationer i mycket regelbunden följd, 

 så att det färdiga skottet består af en förgrenad kedja tydligt begränsade prolifikationer, 

 hvilka framträda såsom skilda led eller segment. Så t. ex. hos G. stupocaulon; jfr. 

 t. U, f. 1. 



I förut nämnda fall äro prolifikationerna mer eller mindre rikt, vanligen blott två 

 eller tre gånger gaffellikt förgrenade. Pa en upprepad, strängt regelbundet inträdande 

 bildning af prolifikationer synes skottets uppbyggande hos arterna af gruppen Dichotoinnrin 

 vara att hänföra. Det synes mig temligen säkert, att J. G. Agakdh velat uttrycka detta 

 förhållande med den för karakteriseringen af sektionen Alvsium använda beteckningen: 

 fröns prolificationibus increscens»; jfr. J. G. Ag. Epicr. s. 525. Skottet är hos dessa 

 arter mycket tydligt ledadt, frän basen till spetsen bestående af tunnelika, kort skattade 

 led eller segment, hvilka bilda en sträng gaffellikt förgrenad kedja med hvarje gaffelgren 

 bestående af en enda led; jfr. t. 20, f. 42. De korta ledskaften hafva alldeles samma 

 byggnad som prolifikationenias stipitaldel hos andra arter, sakna alltså en pareukvmatisk 

 väfnadsmantel, äro icke förkalkade, sammansatta af ett tätt nätverk af axila i ymnig 

 kollod inbäddade celltrådar, frän hvilka hos de flesta hithörande arterna fria, periferiska 

 dels förlängda nästan jemntjocka, dels korta, mestadels klubbformade celltrådar utgå. Led- 

 Bkaftens byggnad afviker högst betydligt från sjelfva ledens, såsom längre fram sk;ill 

 närmare angifvas. Man måste följaktligen enligt min mening tänka sig förloppet vid 

 skottets uppbyggande så, att vegetationspunkten med mycket regelbundna intervaller 

 lindrar sin arbetslönn eller kanske hellre, att hvarje vegetationspunkt, sedan den bildat 

 ett med kort stipea försedt skott, upphör med sin nybildande verksamhet och ersattes af 

 tv;i på samma s;itt och lika läng tid arbetande vegetationspunkter. Dessa arter af slagtet 

 Galaxaura skulle alltså skilja sig från de ofvan omnämnda arterna med prolifierande 

 skott derigenom, att hos dem prolifikationerna, d. v. s. de skottkedjan sammansättande 

 delarne (lederna, segmenten), ieke förgrena sig utan alltså växtkroppens förgrening ute- 

 slutande åstadkommes genom upprepad bildning af nya skott. De ega alltså växpunkter 

 af endasl ett slug. under det de andra hafva två af olika karakter, de ena, hvilka upp- 

 bygga prolifikationernas basalstycke, basalintcrnodiet, de andra, hvilkaa verksamhet åstad- 

 kommer prolifikationernas förgrening. 



Hos arterna af gruppen Eugalaxauni, hvilka till det yttre mycket likna och blifvil 

 förblandade med de arter, som J. (1. AGAKDH låtit bilda gruppen Alysium ( D/c/totoiiHtria) 

 blir skottet ledadt på ett Iran det nvss anförda mycket olika sätt, hvarvid jag frånser 

 den hos dem förekommande bildningen af prolifikationer. Det fullt utvecklade skottet 

 bestar äfven hos dessa arter af tydligt åtskilda, temligen likforinade, ej sällan ganska 

 starkt tiiniielikt utbildade led. Dessa äro dock af sekundärt ursprung. Ursprungligen 



är skottet oledadt och regelbundet 'j;ifh Igrenigt , s;imt till hela sin längd bildadl af en 



af fina celltrådar bestående ej förkalkad centralcylinder, beklädd al' en sammanhängande 

 med kalk inkrusterad, skenbarl parenkymatisk cäfnadsmantel. Sedermera, men ganska 

 tidigt, förtätas genom nybildning centralcylindcrn vid grenarnes bas (vid nodi), hvarest 



