KoNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 33. N:<> I. lo 



alltigenom parenkymatisk, ehuru det dock endast är ba&al- eller det innersta skiktet, som 

 har en sådan struktur. Ytcellerna ega en väl utvecklad kromatofor. En kromatofor 

 finnes väl också i de grofva skaftcellerna, men mindre kraftigt utbildad. Basalskiktets 

 celler synas sakna dessa organ; jfr. t. 19, f. 1 — 2. 



Att denna väfnadsbildningsform icke får tillmätas alltför stor betydelse i systematiskt 

 hänseende synes mig framgå deraf, att hos en del arter, som på grund af den yttre orga- 

 nisationen skulle hänföras till det af J. Gr. Agardh uppstälda slägtet Zanardinia med 

 arten Z. marginata, sålunda i högst väsentlig grad afvika från arterna af Alysium-typen, 

 utvecklingen af skottets ytväfnad efter hvad jag kunnat finna försiggår på samma sätt, 

 som hos de sist behandlade arterna af Alysiuin-gruppen. Skaftcellerna utbildas dock ännu 

 starkare i vidd, så att de ej sällan blifva bredare än höga, med bred bas fastade på det 

 strängt parenkymatiska basalskiktet, på den utåtvända delen stundom försedda med mer 

 eller mindre starkt framskjutande lober. Mestadels sluta de sig så tätt intill hvarandra, 

 att gränsen mellan de sammanstötande väggarne icke längre blir synbar. Endast här 

 och der finnas smärre förkalkade kollodmassor. Hufvudmängden af kollod befinner sig 

 emellan ytskiktets och mellanskiktets celler, de förra af rundade inåt, de senare utåt; jfr. 

 t, 15, f. 1, 11, 12. 



Till denna typ ansluter sig den, som karakteriserar en af mig urskiljd artgrupp, 

 gruppen Vepreculoi. Denna utmärkes deraf, att alla eller en del toppceller i de embryo- 

 nala växpunktstrådarne utbildas till encelliga, kromatoforförande, klubblika eller klubblikt 

 ellipsoidiska, sinsemellan fria, ej af kollod sammanhållna element. Ytväfnaden i öfrigt 

 liknar nästan fullständigt den hos senast anförda artgrupp med hänsyn till cellernas form 

 och sammanslutning, kromatoforbildning och kollodfördelning; jfr. t. 16, f. 4, 5, 15, 24; 

 t. 19, f. 31—35. 



Hos flertalet af de arter, hvilka sammanförts under beteckning G. {Zanardinia) mar- 

 ginata, sker ytväfnadens utveckling på ett i hufvudsak öfverensstämmande, från öfriga 

 Galaxaurors ganska mycket afvikande sätt. Anslutning till näst föregående artgrupper 

 finnes dock. Liksom hos de arter af Alysium-gruppen, hvilka i det föregående först 

 beskrefvos, utvecklar sig toppregionen af de växpunktens celltrådssystem, som skola bilda 

 ytväfnaden, till korta, klubblika, enkla eller vanligen en, stundom två gånger gaffel- 

 greniga, kromatoforförande cellrader med vida, oftast smalt päronformiga toppceller och 

 smala skaft. Detta system af tätt stående celltrådar sammanhålles nedtill af med kalk 

 inkrusterad ymnig kollod. I de allra flesta fall äro toppcellerna icke förbundna sins- 

 emellan; endast hos ett par arter och särskildt G. cöntiguä sammanhänga de öfver längre 

 sträckor. Hos denna art äro de uttill plattade. Väfnaden kommer i detta fall mycket 

 att likna den hos t. ex. den ofvan anförda G. dolicharthra; jfr. t. 17, f. 1, 2, 5. Den 

 öfriga delen af de embryonala ytväfnadstrådarne utvecklas till en parenkyinatisk väfnads- 

 mantel af olika byggnad hos olika arter. Dennas uppkomst är enligt min åsigt det för 

 denna typ mest utmärkande. Härvid inträder nämligen icke blott en olikformig förstoring 

 af de embryonala elementen, utan oftast äfven en celldelning. Frän en eller stundom mer 

 än en cell i hvardera af de embryonala trådarne bildas i olika regioner grofva utskott, 

 hvilka förbindas med eller skjutas in emellan likartade utsprång från tillgränsande celler. 

 Under det denna sammanslutning försiggår, uppkomma, så vidt jag kunnat finna, olika 



