14 F. R. KJELLMAX. FLoRIDE-SEÄGTET GALAX AURA, DESS ORGANOGRAF1 OCH SYSTEMATIK. 



riktade cellväggar, hvarigenom alltså cellmassan ökas: jfr. t. 11, f . 12 — 14. På sa sätt 



uppstår en väfnadsinantel, som är mer eller mindre olikcellig och åtminstone stallvis, van- 

 ligen i hela sin utsträckning mer än enskiktig. Dess mäktighet såväl med hänsyn till 

 cellernas storlek som antalet cellskikt är olika; jfr. t. 12, f. 1, 6, 18. 



Mest egendomlig är denna väfnadsmantel. dä de i den ingående celler, som uppbära 

 de klubblika periferiska celltrådarne eller celltradssystemen, tvdligt framträda såsom ur- 

 sprungliga bildningar, i det de sträcka sig genom hela manteln och till form och byggnad 

 afvika frän de dem sammanbindande, genom celldelning uppkomna cellerna eller cellsvste- 

 liien; jfr. t. 10, f. ö — 9, t. 19, f. 30. Hos vissa af de hithörande arterna företrädes de 

 ytliga celltrådarnes toppcell i större eller mindre omfattning af en lång, cylindrisk mang- 

 oeh kortcellig färgad cell tråd, hvilket anger, att i så fall de embryonala toppcellerna för- 

 längts och undergått upprepade tvärdelningar; jfr. t. 10, f. 11. 



Det ma här framhållas, att de eelltradsvstem, som bilda ytväfnadens yttersta del. 

 icke. såsom J. G. A.GARDH synes antaga, äro af tillfällig natur, utan för växten mycket 

 Väsentliga organ och derför äfven bibehålla sig under hela skottets lif; jfr. J. G. Ag. 

 Epicr. s. 533 och 534. 



I sin mest utvecklade form är denna byggnadstyp ganska fristående, men i sin 

 enklaste form, sådan jag funnit den hos en art, som jag benämner G. lent, närmar den 

 sig icke obetydligt den lör Rhodura-gruppen utmärkande strukturformen och måste enligt 

 min åsifft kunna antagas vara nära beslägtad med och utgången ifrån denna; jfr. t. 10, 

 f. 15. Ett ytterligare skäl för ett sådant antagande; kan man finna deri, att under väx- 

 tens ungdomstid ur väx punkten utvecklar sig en ytväfnad, som så god t som fullständigt 

 öfverensstämmer med ytväfnaden hos arter af nämnda Galaxaura-grupp nämligen i skottets 

 -tipes, men sedermera, ehuru med ganska tvär öfvergång, i skottets s. k. frondala region 

 den ofvan angifna af en parenkymatisk mantel, som uppbär fria cellt rådssystem, bestående 

 ytväfnaden. 



Såsom det egentliga ursprunget till denna ytväfnadstyp och mycket liknande denna 

 värnad, sådan den förekommer utbildad hos den ofvan nämnda (i. läxa, blott något 

 enklare, anser jag att man har att betrakta ytväfnaden hos den af KöTZING beskrifna och 

 afbildade G. spongiosa. Tab. phyc. VIII, s. lö, t. 34, f. 2. Någon sådan typ har jag 

 icke varit i tillfälle att undersöka, men jag har ingen anledning att betvilla, att KöT2ING's 

 afbildning är naturtrogen och att följaktligen en sådan form verkligen existerar. Ytväf- 

 naden bestar hos denna art af lätt samstaende, antagligen i förkalkad kollod åtminstone 

 delvis inbäddade, svagt klubblika celltrådar med lina skaft. Någon dessa bärande paren- 

 kvmatisk mantel linnes icke, utan utgå dessa celltrådar oförniedladt frän mellanskiktets 

 celltrådssystem. Att denna utvecklings- och byggnadsform direkt ansluter sig till den hos 

 Rkodura- gruppen förekommande anser jag vara på goda grunder antagligt. 



Denna byggnadsform är möjligen icke egendomlig för G. spongiosa, utan torde åter- 

 komma älven hos arter ined plåt! skott eller öfre skolldel, sålunda tillhörande h\ad som 



benämnts G. marginata, 4. (i. Agardh's Zanardinia marginata. Sönder synes nämligen 



bafva grundadl det sedermera under Galaxaura indi-agna slagtet Brachycladia på en sådan 



skottbyggnad. Detta slfigte skulle karakteriseras deraf, att from vore tota i Jilis <trti- 

 ciUatis composita, filU verticalibus densis, abbreviatis, subdichotomis, airticuto oolovato termi- 



