KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 33. N:0 I. 15 



natis, stratum peripherieum efficientibus». Denna karakteristik träffar ju på det närmaste 

 in på G. spongiosa Kg. Den enda större olikheten blefve den, att G. spongiosa är 

 utmärkt genom -»ramis cylindricis* , Brachycladia australis Sönder genom en -»fröns com- 

 presso-plana». Möjligt är emellertid, att Sondeu's beskrifning är något ofullständig och 

 att hans Brachycladia australis, af hvilkeu han sett blott ett enda exemplar och detta med 

 största sannolikhet torkadt, till sin byggnad mera öfverensstämmer med den ofvan anförda 

 G. läxa Kjellm. Jag grundar denna förmodan derpa, att ett så svagt utveckladt paren- 

 kymatiskt skikt som det hos denna art är, vid undersökning af torkadt material mången 

 gång endast efter mycket sorgfällig preparation kan urskiljas, emedan cellerna vid tork- 

 ning sammanfalla mycket starkt. Harvey har i Nereis ausfralica t. 1.36 under namn 

 (i. marginata afbildat och beskrifvit en växt, som liksom Brachycladia australis Sond. 

 härstammar från Australien. Hvarken i beskrifningen eller i afbildningen anges, att 

 skottets frondala del eger någon parenkymatisk väfnadsmantel. Att detta är ett förbi- 

 seende, tror jag mig kunna bestämdt påstå, ty Harvey\s växt kan icke vara någon annan 

 än den jag i det följande anför under namn G. läxa. och att den i skottets frondala del 

 eger en ganska tydlig, om också svag, parenkymatisk väfnadsmantel visa tig. 15, 17, t. 10. 

 Men i hvarje fall bör det kunna antagas, att det inom Galaxaura-slägtet tinnes en bygg- 

 nadsform med skottets ytväfnad bildad af tätt packade från mellanskiktet direkt utgående 

 korta klubblika celltrådar, en byggnadsform, som utgör en mellanform mellan den bygg- 

 nadstyp som utmärker A7/o<//7 m-gruppen och den, som karakteriserar största delen af de 

 arter, hvilka hittills sammanförts under benämningen G. marginata auct., Zanavdinia mar- 

 ginata J. G. Ag., Brachycladia marginata (Sond.) De Toni. 



Efter hvad jag kunnat finna, äro alltså de till sitt förlopp och sitt resultat ganska 

 olikartade formerna för ytväfnadens utveckling inom slägtet Galaxaura att betrakta såsom 

 nära sammanhängande och genom öfvergångar förbundna sinsemellan. 



Sekundär väfnadsbildning. Till skottets slutliga utbildning i anatomiskt hänseende 

 medverka, om också i föga betydlig grad, väfnader, som ej leda sitt ursprung direkt från 

 växpunkten, utan utvecklas ur redan funktionelt bestämda väfnader och derför kunna 

 kallas sekundära. Den förekommande sekundära väfnadsbildningen utgår dels från skottets 

 ytväfnad dels från det mellersta väfuadsskiktet, kanske också till en viss del från den 

 axila väfnaden; det senare måste jag dock för närvarande lemna oafgjordt. Till först- 

 nämnda slag af sekundär väfnadsbildning äro dels de förut omnämnda långa periferiska 

 assimilations-celltrådarne, dels den s. k. stupan att räkna. Förloppet härvid är, att yt- 

 cellerna i skottets nedre del utbilda långa, mångcelliga, enkla greniga celltradar. En del 

 växa rätt utåt, en del äro långledade, växa nedåt, invecklas eller infiltas i hvarandra och 

 bilda slutligen en vid skottets bas mycket mäktig, spongiös eller filtig ytlig väfnadsmantel, 

 som fullständigt täcker den primära ytväfnaden; detta är stupan. Dessa celltrådar, hvilka 

 man i enlighet med den gängse terminologien skulle kalla rhizoider eller rhizoidlika, bestå 

 af celler, som äro flera gånger så långa som tjocka, ofta krökta eller oregelbundet ut- 

 bugtade och i regel innehålla en temligen väl utbildad kromatofor; jfr. t. 9, f. 7; t. 13, 

 f. 21—27. 



Habituelt ganska lik denna sekundära väfnad är den, som utbildas i kanterna pa 

 det platta skottet af den art, som jag benämnt G. magna. Denna leder dock icke sitt 



