16 F. R. K.TELLMAN. FLORIPF-SLÄGTET GALAXAURA, DESS ORGANOGRAFI OCH SYSTEMATIK. 



ursprung från ytväfnaden. Denna spränges af en frän skottets mellersta väfnadsskikt 

 bildad väfnad, bestående af temligen grofva och korta, rikt givniga, till ett tätt helt sam- 

 manslutna, men ej eller blott obetydligt sammantiltade, temligen korteelliga. med kroma- 

 fcoforer försedda cellträdar; jfr. t. 15, f. (i b. 



En liknande väfnad uppkommer, såsom redan förut antvdts. i skottets basaldel. 

 hufvudaxeln oeh hufvudgrenarne nedtill, hos en dol arter, tillhörande gruppen Eugalascaura. 

 Den ursprungliga, förkalkade ytväfnaden spränges och aflöses och ersattes af en väfnad be- 

 stående af korta, tätt stående celltrådar, hvilken leder sitt ursprung Iran skottets mellersta 

 väfnadsskikt: jfr. t. 8. f. ?>—."). 



Såsom redan vid framställningen af skottets yttre organisation framhölls är detta 

 ofta och hos bestämda artgrupper regelmässig! ledadt. Ledernas inre består af en mycket 

 tät väfnad, som Bammansättes af gröfre, trjockväggiga, oregelbundet formade, hårdt sum- 

 man fil tade och bopsnodda cellträdar utan färgadt innehall. Detta trådsystem är åtminstone 

 delvis af mera rent sekundär natur. Dess bildningshärd är antagligen skottets mellersta 

 väfnad, ehuru möjligen äfven en del element utgå frän den axila väfnadscvlindern: jfr. 

 t. K. f. 10. 



Detta hufvudsakligen sekundärt uppkomna väfnadsdiafragma ger hos en del <öi- 

 laxaura-arter upphof till nya väfnader. Dessa äro af embryonal natur, sålunda rent 

 sekundära meristeiner. Utom genom en mångfald andra karakterer utmärkas dessa arter 

 arven deraf, att vid skottens nodi d. v. s. vid gaffelgreriarnes bas ytväfnaden spränges 

 rundt om det trinda skottet och det mellersta väfnadsskiktet. säsom redan förut angifvits, 

 sålunda blottas. Detta förlänges härvid ocksä i någon mån. Denna blottade mellam äfnad 

 kan lokalt ge upphof till moristemer, hvilka likna skottens toppmeristem och utveckla 

 såsom dessa riva skott eller prolifikationer. En i detta fall särskildt anmärkningsvärd art 

 är (i. Schimperi, hos hvilken ej sällan frän samma nodus Utvecklas talrika, kranssittande 

 skott. Ett vanligare förhållande än detta och återkommande hos de flesta arter, som till- 

 höra denna grupp, är att toppskotten eller slutgrenarne, antagligen i regel sedan de Ut- 

 vecklat fortplantningsorgan, upplösas nästan till basen sä att blott ett litet skålformigt 

 Stycke återstår, hvars botten bildas af det nodala diafragmat. Kran detta utvecklas nya 

 skott, oftast flere frän samma diafragma, lnilka utgå stralformigt och antaga saniina ut- 

 seende som vaidiga primärt uppkomna skott eller grenar: jfr. t. 8, t. 10. Hos de arter, som 

 äro synnerligen starkt anlagda för bildning af dylika <j;enoin verksamhet af ett sekundärt 

 uppkommet meristem Utvecklade prolifikationer. förhålla sig till dessa på samma sätt BOtn 

 moderskottet, hvaraf blir en följd att dylika grenskalar uppkomma den ena ofvanför den 

 andra, den öfversta bärande fullt utvecklade eller i utveckling stadda nyskott; jfr. t. 8, f. 11. 



Skottets fysiologiska anatomi. Det bor redan hafva framgått af det föregående, a 1 1 

 i Galaxaurornas skott ingår ett ganska stort antal till sin utveckling, sitt läge och slutliga 

 utbildning ganska olikartade väfnadcr. Det är gifvet, att dessa olikheter äro uttryck lör 

 funktionella skiljaktigheter och att sålunda hos dessa växter en ganska långt drifven 

 fysiologisk väfnadsipecialisering inträdt. Det torde t. o. m. vara Bvårt att inom ftoride- 

 ernas stora provins finna former med högre eller ens lika hög arbetsfördelning i skottets 

 väfnader och en sfi sträng utbildning af väfnaderna i öfverensstäramelse härmed. De lunk- 

 tionelt olika väfnader, som enligt min asigt lata urskilja sig i ett Galaxauraskott, äro: 



