KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 33. NIO I. 17 



meristera-, assimilations-, upplags-, lednings- och stödjeväfnad. Den framställning, som 

 förut lemnats, anger, som jag tror, med tillräcklig tydlighet, att ett väl utdifterentieradt 

 toppmeristem förekommer, och att detta kan vara till sin uppkomst antingen primärt eller 

 sekundärt. Det skulle t. o. m. kunna sägas, att i detta toppmeristem samma olikhet finner 

 uttryck som i den mångcelliga växpunkten hos högre växter, att nämligen ett ur mer is te m 

 kan åtskiljas från primära meristemer i den mening dessa begrepp tagas i nyare arbeten 

 öfver fanerogamernas fysiologiska anatomi. Växpunktens centrala eller axila del kan så- 

 lunda uppfattas såsom ett urmeristem, de periferiska delarne såsom primära meristem i 

 inskränkt mening, 1 till antalet, såsom utvecklingen anger, tre. Att det meristem, som 

 utvecklar sig från diafragmerna hos gruppen Eugalaxaura, eger karakler af ett sekundärt 

 meristem torde icke kunna bestridas. 



Såsom skottets assimilationsväfnad har man enligt min tanke att uppfatta den väf- 

 nadsmantel, som i det föregående rent topografiskt taget blifvit benämnd ytväfnaden. Att 

 den bildar ett utvecklingshistoriskt helt har jag i det föregående sökt ådagalägga. Häri 

 inbegripes sålunda också med nödvändighet de längre, mångcelliga celltrådar, som i större 

 eller mindre mängd ingå i detta väfnadsskikts byggnad. Uttrycket här, hvarrned de be- 

 nämnts, är, såsom redan ofvan antydts, i hög grad olämpligt. De visa sig till hela sin 

 byggnad och förekomst vara assimilationsorgan, om de också, hvilket icke är oantagligt, 

 derjemte skulle fylla någon annan funktion. Möjligt och sannolikt är väl också, att deras 

 assimilationsarbete i viss grad skiljer sig från den öfriga assimilationsväfnadens. 



Differentieringen i skottets assimilationsväfnad är olika långt drifven hos olika art- 

 grupper. Mest likformig är denna väfnad inom gruppen Eugalaxaura, der hvarje dess 

 cell kan antagas arbeta i det närmaste lika och med nästan lika stor energi. Väl hafva 

 de små celler, som bilda väfnadens sjelfva yta, en något kraftigare kromatofor än de inre 

 större cellerna, men äfven dessas kromatofor är relativt väl utvecklad. En vidare utbild- 

 ning i riktning åt arbetsfördelning når redan assimilationsapparaten hos R ho dur a- gruppen. 

 Här synes nämligen en uppdelning hafva inträdt i rena assimilationsceller och s. k. upp- 

 samlingsceller. Såsom dylika uppsamlingsceller skulle man hafva att betrakta de stora 

 klotformiga eller ellipsoidiska celler, som utgöra de långa assimilationstrådarnes basaldel. 

 De hafva en vida svagare utbildad kromatofor än de öfriga och visa sig vara i viss grad 

 funktionellt olika dessa, derigenom att de under vissa förhållanden innehålla, stundom i 

 betydlig myckenhet, assimilationsprodukter i fast form; jfr. t. 1, f. 19. En sådan funk- 

 tionell skillnad i olika regioner synes icke hafva kommit till stånd hos de korta, fåcelliga 

 element, som till större eller mindre mängd ingå i assimilationsväfnadens byggnad hos 

 denna artgrupp. Dessa likna, efter hvad jag trott mig finna, mera de celltrådar, som 

 sammansätta assimilationsväfnaden hos den nyss omnämnda gruppen Eugalaxaura. 



Längre drifven är uppdelningen af assimilationsväfnaden i olika regioner eller zoner, 

 då denna såsom hos gruppen Microthoe har en pseudoparenkymatisk byggnad. Här utför 

 det yttersta cellskiktet, såsom cellernas väl utvecklade kromatofor anger, nästan hela det 



1 Primärt meristem tages i detta fall sålunda icke i direkt motsättning mot sekundärt meristem. Denna 

 tvetydighet i afseende på beteckningen primärt meristem vill jag här blott antyda, utan att ingå på en närmare 

 granskning eller framkomma med en ny, behöflig, mera exakt begreppsbestämning. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 33. N:o 1. 3 



