KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 33. N:0 I. 19 



Såsom en mera specifik upplagsväfnad har man deremot att betrakta de från den 

 periferiska ledningsväfnaden under dess utbildning utväxande grofeelliga, temligen korta 

 cellrader, hvilka förekomma hos en del arter. Särskildt starkt framträdande och jem- 

 förelsevis riklig är denna väfnad, såsom förut framhållits, hos den nyssnämnda G. striata. 



Det är lätt att öfvertyga sig om, att ledningsväfnaden i sin helhet, men i synnerhet 

 dess axila del icke blott utför ett ledningsarbete utan äfven väsentligt bidrar till skottets 

 hållfasthet. Härtill är den egnad genom celltrådarnes täta sammanslutning, i synnerhet i 

 skottets nedre del, samt genom deras ytterväggars betydliga tjocklek och seghet. Mera 

 särskildt utbildade hållfasthetsväfnader äro säkerligen dels de fina tjockväggiga nedåt 

 genom kolloden växande celltrådar, som utvecklas frän de periferiska ledningselementen 

 särskildt inom artgruppen Eugalaxaura, dels också den täta, fast hopsnodda, till större 

 delen sekundärt bildade diafragma- väfnaden. Att den förkalkade kolloden i hög grad 

 bidrar till skottets stadga, i synnerhet då förkalkningen är långt drifven, inses lätt. 



Med allt skäl kan man antaga, att kolloden, särskildt då den icke är förkalkad, 

 äfven har andra uppgifter att fylla. Af betydelse bör den vattenfylda kolloden vara för 

 vattentransporten, för reglering af näringslösningarnes koncentration och dermed i sam- 

 band stående fenomen, äfvensom för den af ämnesomsättningen påkallade gasvexlingen i 

 skottets inre delar. Jag har icke sjelf varit i tillfälle att studera dessa växter i naturen 

 och känner icke något bestämdt om den bottenregion, på h vilken de uppträda. Skulle 

 de eller arter bland dem förekomma på den bottenregion, som under ebbtid torrlägges, 

 måste kolloden vara af största betydelse såsom vattenbindande och derigenom förhindrande 

 att växten intorkar för starkt, eller kanske t. o. m. i det den möjliggör lifsverksamhetens 

 ostörda fortgång, äfven då skottet befinner sig helt eller delvis öfver vattenytan. 



Under dylika levnadsförhållanden skulle också den s. k. stupan, som hos vissa arter 

 uppnår en hög grad af utbildning, utgöra en för växten mycket betydelsefull väfnad. 

 Dess spongiösa beskaffenhet gör den synnerligen lämplig att begärligt insupa och energiskt 

 fasthålla en större mängd vatten, som bör kunna sätta växten i stånd att utan skada, 

 kanske t. o. m. utan större hämning af dess lifsverksamhet genomgå ebbperioderna. Att 

 stupan förstärker det till väsentlig del af det axila trädsystemets hopsnodda ändar bildade 

 vidfästningsorganet i dess funktion, förringar naturligen icke dess betydelse som en kraftig 

 vatten upplagringsväfnad. 



Såsom vattenbindande apparat kan också assimilationsväfnaden tjenstgöra, då den 

 utgöres af tätt sammanträngda långa celltrådar, hvilket ju, såsom i det föregående visats. 

 ofta inträffar, utom hos gruppen Rhodura, i skottets nedre del hos särskildt grupperna 

 Microthoe och Braehycladia. 



Cellbyggnaden. Galaxaurornas cellbyggnad har jag icke egnat någon närmare under- 

 sökning, dels emedan jag ansåg detta ligga utom planen för mitt arbete, dels emedan del 

 material, öfver hvilket jag förfogade, icke lämpade sig för dylika studier. Det är derför 

 endast ett par hithörande förhallanden, utom dem jag förut vidrört, som jag kan anföra 

 och anser mig böra framhålla vid detta tillfälle. 



Den för Floridéerna typiska förbindelsen mellan cellerna är ofta hos Galaxaurorna 

 mycket tydlig. Särskildt groft och starkt framträdande är porsystemet i assimilations- 

 väfnaden hos arterna af gruppen Eugalaxaura och mellan cellerna i assimilationstrådarne 



