20 F. K. KJELLMAN. FLORIDK-SLÄGTET GALAX.UKA, DESS ORGANOGRAFI OCH SYSTEMATIK. 



hos de till gruppen Dichotomaria hänförda arterna med skenbart helt parenkvmatisk assi- 

 milationsväfnad: jfr. t. 8, f. 14 b och t. 19, f. 1, 22. 



Den icke kollodifierade delen af cellernas langsvägg är såsom ofvan antvdts i regel 

 af betydlig tjocklek i ledningsvafnaden, i synnerhet den axila. Tvärväggarna äro tunna 

 vid porgenomgången, men tilltaga åtminstone stundom mycket starkt i tjocklek mot 

 periferien; jfr. t. 18, f. 41. Ofta har jag funnit det centrala partiet på ömse sidor belagdt 

 med en egendomlig inåt mot cellrummet konvex callusliknande bildning; dess natur har 

 jag dock icke försökt utröna: jfr t. 17, f. 25. På endast ett undantag när har jag funnit 

 längsväggen likformigt förtjockad. Den förut anförda G. striata utgör detta undantag. 

 Den periferiska ledningsvafnaden bestar, såsom ofvan angifvits, af finare och gröfre element, 

 de förra långcelligare än de senare. De finare elementen halva längsväggen olikformigt 

 förtjockad, ungefär ringformigt eller något nätlikt med de förtjockade partierna än glesa, 

 än tätt sittande, än ytterst fina, nästan strimlika, än af mycket betydlig bredd. Om 

 mångformigheten lemna de på ta Han 9 meddelade figurerna närmare upplysning. Särskildt 

 vill jag påpeka figurerna 29, 30, 31. 



En olikformig förtjockning af annan art är den, som förekommer hos G. apiculata 

 och äfven fast mindre utbildad förefinnes hos G. veprecula och dess närmaste slägtingar. 

 Ytcellernas utåt vettande väggstycke är nämligen förtjockad t i form af en kägellik, rak 

 eller svagt böjd spets: jfr. t. 12, f. 19—26 och t. 16, f. 25. 



Om den kuticula-artade hinna med retikulär skulptur, som betäcker assimilations- 

 väfnadens ytceller, då dessa äro fastare sammanslutna, har jag förut talat. Figurerna 1, 

 2.'», 2!» pa taflan 8 visa denna hinna, sedd frän ytan. 



Rörande kalkens uppträdande i den inkrusterade kolloden liar jag icke gjort några 

 egna undersökningar utan hänvisar till Askkx\sy'n uppgifter härom, Gazelle s. 32. 



Kro.matoforernas form är ofta hos torkade exemplar så väl bibehållen, att den kan 

 tydligt nog urskiljas. 1 den af korta celltrådar bildade mer eller mindre starkt parenkv- 

 matiska assimilationsväfnaden innehåller hvarje cell vanligen blott en enda stor kromatofor. 

 I de hos olika artgrupper och i olika zoner af assimilationsväfnaden uppträdande loberade 

 cellerna liar jag stundom kunnat se mer än en kromatofor, en för hvarje lob; jfr. t. 7, 

 f. 7. Kromatoforen bestar af ett tätt, vanligen obetydligt centralt parti, som utlöper 

 stråligi i vanligen temligen langa, finare och gröfre, enkla eller vanligen greniga bandlika 

 utskott. Den ligger utefter den utåt vettande väggdelen och sträcker sig med sina band- 

 lika utskott mer eller mindre långt ned utefter cellens sidoregion. Den blir alltså mer 

 eller mindre plan (dier skalformad, allt efter som den yttre väggregionen är plan eller 

 bugtig; jfr t. 17, f. 16; t. 1 K, f. 35 <><di t. 19, f. 21. Kromatoforernas utseende i de 

 langa, kortcelliga assimilationstrådarna och i de korta, klubbformade assimilationstrådarnas 

 skaltccller liar det icke 1\ ekats mig att fullt utreda. Det liar dock synts mig. som om 

 dessa kromatoforer hafva en något annan byggnad och form, äro Bäcklika, utbredda efter 

 cellväggarna och nätlikt genombrutna med lina niaskor, sålunda af samma allmänna form och 

 konstruktion som t. ex. inom slägtel Acroaiphonia bland Chlorophyceerna. Sa synnerligen 



Btor blefve icke olikheten med den tvpiska formen. Det täta cent ralpart iet vore redu- 

 ceradt, Utskotten starkare förlängda och rikare greniga och grenarne mera allmänt nätlikt 

 förbundna. 



