KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 33. N:0 I. 21 



De korniga upplagsämnen, som under dessa växters hvilperiod eller mindre lifliga 

 tillväxt hopas stundom i stor mängd i olika väfnader, äro tydligen af kolhydratnatur, 

 efter all sannolikhet till sin kemiska konstitution lika eller mycket nära liknande dem, 

 som under samma förhållanden upplagras hos andra Florideer och som man, som bekant, 

 kallat floridéstärkelse. 



Nämnas må slutligen, att Askenasy hos en art, som han benämner G. rugosa, funnit 

 egendomliga kristaller; jfr. Gazelle s. 32. 



3. Fortplantningsorganerna. 



Karpogon har jag funnit endast hos ett af de många exemplar jag undersökt, och 

 aldrig på så tidigt utvecklingsstadium och i sa efter preparation bibehållet skick, att jag 

 lyckats erhålla fullt klar insigt om dess byggnad. Redan mycket tidigt utbryter från 

 karpogonet och karpogonbäraren en stor mängd så i hvarandra invecklade celltrådar, att 

 sjelfva karpogonet döljes. Största delen af dessa trådar äro sådana, som ingå i bildningen 

 af sporocarpieväggen. Hvad jag kunnat iakttaga berättigar mig dock att anse, att det 

 af mig sedda karpogonet, åtminstone i hufvudsak, öfverensstämmer med den bild af karpo- 

 gonet hos G. adriatica, som lemnats af Fr. Schmitz i Engl. u. Prantl, Die nat. Pflanzenf. 

 Rhodoph., f. 207, A, s. 338. 



Spermogonställningssystem har jag deremot ofta påträffat i fullt tydligt tillstånd 

 och kan derför bestämdt angifva, att den beskrifning, som lemnats i nyss anförda verk af 

 dessa organ, är fullt riktig. Hvarje dylikt system, efter min mening mindre lämpligt af 

 Schmitz benämndt antheridium, består af ett skafidielikt utåt slutligen med en porformig 

 öppning försedt, af fina, tätt hopvecklade celltrådar bildadt gömme och från dess insida 

 utgående tätt stälda, rikgreniga spermogonställningar, hvilkas toppceller utbildas till mer 

 eller mindre päronformiga spermogon, hvart och ett bildande en sferisk spermatie; jfr. 

 t. 7, f. 23 — 25. Det hela har sålunda en icke obetydlig habituell likhet med ett han- 

 skafidium hos en Fucacé. Parafyser af hvarje slag saknas. Dylika hanorgan har jag 

 funnit hos arter, tillhörande långt skilda artgrupper. Särskiklt bör det märkas, att de 

 älven hafva denna byggnad hos Galaxauror med platt, bandlikt skott, sålunda hos dem, 

 hvilka af J. G. Agardh hänföras till {Zanardinia) marginata, G. marginata auct. Enligt 

 mina iakttagelser uppträda de aldrig på samma individ, som bära sporocarpier eller anlag 

 till sådana, hvarför jag måste antaga, att Galaxaurorna åtminstone ofta äro dioika. Stundom 

 hafva de en nästan klotrund form, stundom äro de mera utdragna i skottets längdriktning, 

 men äfven i detta fall med rundad kontur. Mestadels sitta de glest, allsidigt, om skottet 

 är trindt, efter kanten, om skottet är platt; jfr. t. 16, f. 16. G. papillata synes i dessa 

 afseenden skilja sig något från öfriga arter. Spermogonställningssystemen äro nämligen 

 hos denna mycket tätt hopade och tydligt kantiga genom det tryck, de under tillväxten 

 utöfva på hvarandra; jfr. t. 7, f. 19. 



Mindre kända än dessa växters könsorgan äro, efter hvad jag kunnat finna, de hos 

 könsindividerna uppträdande gonidiogonierna. Jag har endast funnit dem beskrifna hos 

 en enda art, den af Zanardini urskilda G. Diesingiana, som af J. G. Agardh upptages 



