22 F. B. KJELLMAN. FLORIDÉ-SLÄGTET GALAXAURA. DESS ORGANOGRAFI OCH SYSTEMATIK. 



som en form af Zanardinia marginata (auct.) J. G. Ag. Om till grund för uppgiften om 

 dessa organ i Die nat. Pflanzenf. ligger någon annan iakttagelse är mig obekant: det 



8tår dock här: »Sporangien (nur bei wenigen Arten beobachtet )»; anf. st. s. 338. 



J. G. Agardh yttrar sig om dem mycket obestämdt. Under slägtet Galaxaura anges de 

 såsom då okända, i diagnosen på slägtet Zanardinia: *Sphcerosporas (an in jilis glandulcB- 

 formibus evolutce et cruciatim diviscB?)» och i den följande beskrifningen på detta slägte: 

 ■ Sphce rospor as in jilis minutis glandulceformibus obuenire statuit Zanardini. Quw vero an 

 re vera »i>Jicerospora>- sint, mihi dubium adparuit;* Epicr. s. 520, 533. Att ZanardinVs uppgift 

 är fullt riktig, och att de bildningar han sett, beskrifvit och afbildat äro fullt typiska gonidio- 

 gon kan jag efter att hafva undersökt den af Zanardini urskilda arten pä intet sätt betvina. 

 Hos denna art utgöres assiinilationsväfnaden af en parenkvmatisk, 2 — 3-skiktig väfnad. 

 hvilken uppbär och täckes af korta, nedtill genom med kalk lätt inkrusterad kollod sam- 

 manhållna klubblika celltrådar med fint skaft och stor, nästan päronlik, uttill nägot tvär- 

 huggen toppcell; jfr. t. 12, f. 27 — 30. Frän temligen skarpt begränsade grupper af dylika 

 toppceller utväxa från den utåt vettande delen, sålunda frän sjelfva vertex, korta, enligt 

 mina iakttagelser två, enligt Zanardint's teckningar mer än tvåcelliga celltrådar, en frän 

 hvarje cell. Dessa celltrådars toppceller förstoras, antaga en sferisk eller rundadt ellipsoi- 

 disk form och föröka sitt innehall. Dessa sålunda utbildade celler äro gonidiogonier. 

 Innehållet delas ganska regelbundet i klotkvadranter, och hvarje kvadrant ombildar sig 

 till en klotrund gonidie; jfr. t. 12, f. 31 — 33. Att delningen, såsom Zanardini anger, 

 stundom sker tetraéderformigt liar jag icke sett, men tvifiar ej på att sä kan inträffa 

 äfven hos denna art. Hos andra arter sker, såsom framgår af det följande, delningen på 

 båda sätten. 



.Med hänsyn till gonidiogoniebildniugen intar G. Diesingiana, efter livad jag för 

 närvarande har mig bekant, en ganska fristående ställning, dels derigenom att gonidio- 

 gonierna bilda ganska skarpt begränsade sori, dels genom deras uppkomstsätt med den 

 hos denna art förekommande byggnaden af assiinilationsväfnaden. Hos andra arter näm- 

 ligen med liknande byggnad af assiinilationsväfnaden äro gonidiogonierna strödda och 

 utvecklas på annat sätt. nämligen icke säsom toppstälda utan sidostälda organ, icke frän 

 assimilationstrådarnes toppceller utan frän deras skaft. Sä är åtminstone fallet hos de 

 arter, hvilka jag benämnt G. falcata (t. 12, f. 1 — 4) och G. clavigera t. I."), f. 8 — 13. 

 De anförda figurerna visa, att dessa bada arter med hänsyn till assimilationsväfnadens 

 byggnad mycket likna G. Diesingiana. Hos båda utväxer Iran assimilationstrådarnes 

 skaftcell eller, om de äro två, trän en al' dem en gren. Denna blir vanligen enkel och 

 tvåcellig med basalcellen ofta mycket kort. Toppcellen utbildas till ett gonidiogon al' 

 nästan fullständigt sferisk form. Dess innehall delas än i klotkvadranter, än tetraSder- 

 formigt; del förra delningssåttel synes vara det vanliga. Stundom, men blott ytterst 

 sällan har jag hos den ena, af dessa arter, G. falcata, sett sjelfva assimilationstradeus 

 toppcell trängas å1 sidan och atr<, lieras. Gonidiogoniet blir da skenhart toppstäldt; t. 12. I. 3. 



Om deremol assimilationsväfnadens ytceller äro last sammanslutna eller förbundna 

 med hvarandra, äfven om de, såsom fallet är hos en artgrupp, skulle utgöra toppceller 

 af korta lin-kaftade assimilat ionst radar, som utgå frän en parenkvmat isk Väfnadamantel, 

 utvecklas gonidiogonierna på ett sätt, som liknar förloppet hos (i. Diesingiana. Men 



