KONG 



JL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 33. N:<> I. 69 



måste tilldelas en ganska hög systematisk rang. Märkligt är, att denna betydande olikhet 

 till skottets inre byggnad och allmänna histogeni oftast är förbunden ined mycket långt 

 gående öfverensstämmelse i den habituella organisationen. Det är tydligen detta för- 

 hållande, som föranledt den stora artsammanblandning, som hittills skett. 



Hos alla de arter, hvilka jag anser kunna hänföras till den sektion, för hvilken jag 

 användt det af Sönder bildade namnet Brachycladia, består skottet af två såväl till sin 

 yttre organisation, som till sin inre byggnad skilda regioner. Den undre delen är trind, 

 stamlik, understundom mycket kort och fin, understundom lång och tjock, den öfre, på 

 ett undantag när, mer bladlik, sammantryckt eller platt, bandformig, upprepadt, mestadels 

 mer eller mindre regelbundet gaffellikt förgrenad. Arter med förlängd, grof, blott upp- 

 till förgrenad stam äro i sina högst utvecklade former trädlika, de med kort hufvudstam, 

 frän hvars bas nya skott utgå, mera busklika. Hos en del arter förekommer det slags 

 stambildning genom utveckling af en stupa, för hvilken redogjordes i det föregående; 

 jfr s. 5. Den öfre, mera om ett grenigt terminalt blad erinrande delen af skottet är 

 antingen likformig och sammanhängande eller, hvilket ofta inträffar, den blir mer eller 

 mindre rikt och regelbundet ledad genom utveckling af nya från spetsarne af äldre skott 

 utväxande, moderskottet lika skott, s. k. prolifikationer; jfr s. 6. Denna skottets sam- 

 mansättning af led framträder starkt, derigenom att prolifikationernas basal- eller stamdel 

 vitti 1 1 bildas af i täta, kransformiga grupper stående, långa, starkt färgade celltrådar. Så- 

 som redan s. 29 nämnts, liknar den stamlika basaldelen af skottet hos dessa växter, den 

 ma vara utvecklad såsom en kort stipes eller en läng grof caudex, till sin inre byggnad 

 mycket nära skottet hos arterna af R/todura-gvuppen. Här må anföras, att hos åtskilliga 

 arter af gruppen Brachycladia, liksom hos arter af sektionen Rhodura, de korta och langa 

 assimilationstrådar, som bilda stammens yt- (assiniilations)väfnad, äro ganska regelmässigt 

 fördelade på vexlande zoner. Isynnerhet framträder denna fördelning mycket tydligt i 

 stammarnes öfre, yngre region, jfr t. 11, f. 6. Om stammen är mycket kort, såsom 

 fallet är med prolifikationernas, taga de långa celltrådarne öfverhand. Det kan t. o. m. 

 hända, att inga korta, fria celltrådar komma till utveckling. 



De hos de buskformiga arterna uppträdande stupa-celltrådarne äro alltid af sekun- 

 därt ursprung, utväxande ur toppcellerna pa de korta celltrådar, som bilda yttre delen 

 af den platta skottdelens assimilationsväfnad nedtill. 



Den stamlika skottregionen är hos de till ifrågavarande sektion hörande arterna 

 aldrig, så vidt jag har mig bekant, i högre grad inkrustäd med kalk. 



Den inre delen af den öfre, oftast platta skottregionen består af fina, nästan lik- 

 artade, långcelliga, i ymnig kollod glest fördelade, förgrenade celltrådar, af hvilka en 

 del, bildande den egentliga ehuru här mycket svagt begränsade centralaxeln, löpa mera 

 strängt longitudinelt och sluta i växpunkten, en del, som utgöra den periferiska lednings- 

 vätnaden, förlöpa snedt utåt, anknytande sig till assimilation sväf nåden. Vid föreningen 

 med ytväfnaden är det ej sällsynt, att dessa celltrådar äro mer eller mindre starkt ut- 

 vidgade. I den periferiska ledningsväfnadens kollod finnes åtminstone hos några arter 

 kalk upplagrad, men mestadels i ringa mängd. För assimilationsväfnadens utveckling och 

 allmänna byggnad liar jag i det föregående redogjort; s. 18 och följ. De olika modi- 

 fikationerna af den allmänna typen framgå af beskrifningarna pa de olika arterna. 



