18 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



Sedt i norma frontalis är pannan af medelhöjd och relativt smal. Ansiktet är 

 högt, men också ganska bredt. Dess dimensioner äro: för öfre ansiktshöjden 74 mm 

 och för okbågsbredden 135 mm. Båda dessa mått tillhöra de högsta jag anträffat i 

 den föreliggande serien. Okbredds-öfre-ansiktsindex uppgår till 54,81, h vilket alltså 

 klassificerar kraniet såsom tydligt leptoprosopt. 



Ögonhålorna uppvisa i förhållande till ansiktskraniets allmänna dimensioner en 

 ganska betydande vidd. De äro rundade, ehuru med en något större bredd-dimension 

 än höjddimension. Deras orbitalindex uppgår för vänster ögonhåla till 97,37 och för 

 höger till 90,oo, hvadan alltså båda ögonhålorna äro utprägladt hypsiconcha. 



Näsan har en betydande höjd. Det mått, som här anträffats, eller 56 mm är 

 det största, som serien haft att uppvisa. Med en nasalbredd om endast 21 mm 

 erhålles en nasalindex af 37, 50. Det utomordentligt låga värde, som nasalindex upp- 

 visar i detta fall, och alltså kraniets höggradiga leptorrhini, måste betecknas såsom 

 någonting synnerligen anmärkningsvärda Näsbenen äro mycket långa, smala, hop- 

 tryckta från sida till sida, hvarigenom en smal, åsformad näsrygg uppstått. Främre, 

 undre kanten af apertura piriformis är mycket skarp och jämn. 



Inteorbitalbredden uppgår till 18 mm. Rent numeriskt har den å detta kra- 

 nium antagit ett synnerligen ringa värde, hvilket förhållande är ännu mera framträ- 

 dande, därest man sätter detsamma i belysning af kraniets öfriga relativt stora all- 

 männa dimensioner. Ännu mer framträder emellertid denna »smalnäsighet», därest 

 interorbitalbredden i enlighet med Schwalbes föredöme ställes i förhållande till den 

 sammanlagda yttre orbital bredden (92) satt = 100. Interorbitalbreddsindex uppgår 

 alltså till 19,55, ett värde, som t. o. m. understiger de lägsta af Schwalbe hos euro- 

 péer anträffade indexvärdena. 



Gommen är djup och platt, alveolarkanterna äro höga. Tänderna äro mycket 

 starkt nötta. Molar III är på höger sida postmortalt bortfallen, på vänster sida är 

 den däremot bevarad. Den är af rundadt fyrkantig form, uppvisar fyra tuberkler, 

 af hvilka den bakre mediala är svagast. Dess krona företer ingen nötning, ligger 

 dock i nära nog samma plan som tuggytan på den öfriga tandraden. Samtliga öfriga 

 bibehållna tänder uppvisa en synnerligen stark afnötning. De flesta hafva så godt 

 som hela tandkronan af nött. Ehuru tandalveolerna äga en ganska betydande höjd, 

 uppvisa desamma dock en ej obetydlig lateral atrofi, hvarigenom tandrötterna fler- 

 städes kommit att blottläggas. Beträffande några, såsom båda de bibehållna mola- 

 rerna å höger sida och den främsta molaren å vänster sida, peka de yttre rötterna 

 snedt utåt i samband med en lägeförskjutning af tänderna, bestående i en rotation 

 af deras tandkronerester inåt-medialt. Tandbågen har U-form, dock med en lätt 

 divergens af skänklarna bakåt. Gomindex är 82,o;, hvadan alltså kraniet är meso- 

 stafylint. 



Foramina lacera anteriora et posteriora äro mycket vida och stora, i synnerhet 

 de förstnämnda. Foramina rotunda nå äfvenledes betydande dimensioner, i det att 

 de mäta 9x6 mm i bredd, resp. längd. På vänster sida öf verbryggas foramen retro- 

 condyloideum af en benspång. Dorsalt om den bildas alltså en kanal, utmynnande vid 

 dess bakre laterala kant. Anteromediant om den nämnda benspången mynnar ett 



