26 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



fortsättande sig å os palatinum, ända ut till spina nasalis posterior. Gomindex är 

 80,96, klassificerande kraniet såsom svagt mesostafylint, stående leptostafylinien yt- 

 terst nära. 



Tandbågen är af en vacker hästskoform. Af tänderna ha nästan alla utfallit 

 postmortalt, nästan inga däremot intravitalt. Nu bibehållna äro blott caninus, prä- 

 molar I och molar I å vänster sida. Molaren är starkt nött, prämolaren obetydligt. 

 Å caninus är kronan postmortalt afslagen. Å pars basilaris ossis occipites är tuber- 

 culum pharyngeum kraftigt utvecklad. Vid sidan om densamma uppträder på ömse 

 sidor den af bland andra Mingazzini beskrifna crista transversa basilaris. Ledytorna 

 å de båda condylerna äro delade i tvenne afdelningar, en främre och en bakre, genom 

 en tvärgående ås markerande en skarp vinkelböjning mellan de båda artikulations- 

 ytorna. 



I främsta ändan af sutura sagittalis uppträder ett 10 mm långt och 8 mm 

 bredt os bregmaticum, af en oregelbundet rektangulär form. Den frontala änden af 

 bregmabenet skjuter ej fram i en snibbformad förlängning, som understundom kan 

 vara fallet, såsom exempelvis å ett ryskt kranium i anatomiska museet vid Karo- 

 linska Institutet (Stockholm) och såsom så synnerligen ofta är förhållandet å särskildt 

 mera höggradiga scafocefala kranier (Backman 1906, 1908). 



Medialt om det öfre mediala hörnet af vänster orbitalmynning iakttages ett 

 mm-stort os intercalare. Trots att detsamma befinner sig omkring 6 mm lateralt om 

 den vänstra laterala kanten af den undre persisterande resten af sutura frontalis, 

 anser jag mig likväl hafva anledning förmoda, att nämnda os intercalare dock intet 

 annat är än en s. a. s. kvarlämnad ock instängd rest af en suturaltagg å den mediala 

 kanten af vänster frontalben. Afstängningen kan då tänkas hafva skett antingen i 

 följd af olikformig tillväxt eller ock hvilket synes mig vara det mest antagligaste, i 

 följd af en partiell synostos af förutvarande sutur med fullständigt utplånande af 

 suturresten. Jag finner denna möjlighet så mycket mera sannolik, som man spårar 

 korta suturliknande rester invid detta os intercalare, hvilka förete en riktning, gående 

 dels nedåt mot sutura frontomaxillaris, dels nedåt mot den persisterande resten af 

 sutura frontalis. 



Å höger parietalben iakttages slutligen en rundad, ganska hög, kullrigt jämn 

 osteophyt, mätande 10 cm i diameter. Den är belägen 55 mm från pilsömmen och 

 70 mm från kronsömmen. Strax bakom densamma märkes en liknande mindre, blott 

 ett par mm i diameter mätande osteophyt. En oregelbunden osteophytös beläggning 

 iakttages ungefär 30 mm medialt och något framför den stora omnämnda osteophy- 

 ten. För öfrigt iakttages utefter hela den af muskulatur obetäckta delen af kranial- 

 hvalfvet en ganska riklig hypervascularisation. 



Dessa sannolikt patologiska förändringar äro af samma art, som vissa af dem, 

 hvilka jag anträffade såsom karakteristiska förändringar för scafocefalien, vid mina 

 undersökningar öfver denna deformation och dess orsaker (1906 — 1908). Att emel- 

 lertid ensamt af dessa båda karakterer, som anträffats å detta kranium, draga någon 

 bestämd slutsats med hänsyn till patogenesen, vågar jag dock icke. Frågan om deras 

 patologiska natur må jag alltså tills vidare ställa öppen. 



