KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. \;o 7. 



framhållits befinner sig med sin bakre margo i nära nog riit linje med nnugo posto- 

 rior af ramns ascendens samt att någon bakre inknipning a ifrågavarande ramue icke 

 förefinnes. 



Symfyshöjden är 21 mm, mandibelns bakre höjd är likaledes 21 min. Båda 

 dessa siffror utgöra de lägsta, som jag å dessa dimensioner haft att anteckna inom 

 denna serie. Att dessa värden äro så synnerligen små sammanhänger med den om- 

 ständigheten, att käkbenet i allmänhet företer en ganska långt gången senil reduk- 

 tion, som når sin största utveckling särskildt i de mediana och bakre delarna af 

 alveolarprocesserna. Någon verklig incisura submentalis existerar knappast, äfven om 

 man ej bör underlåta framhållandet af en obetydlig och mycket grund excavation å 

 symfysens underkant i själfva medellinjen och dess närmaste omgifning. På bägge 

 sidor iakttages en ganska tydlig marginal förtjockning utefter mellersta delen af cor- 

 puspartiets undre kant. Denna marginala förtjockning är uppåt begränsad af en 

 ganska tydlig sulcus marginalis. Utan tvifvel är benets allmänna atrofiska tillstånd 

 en omständighet, som ej varit utan sin ganska stora betydelse i och för framträdan- 

 det af denna morfologiska karaktär. Detta förmodande finner jag i viss mänbest3 T rkt 

 af den omständigheten, att benets öfriga relief äfvenledes är ovanligt starkt markerad 

 både på dess insida och dess utsida. 



Den maximala tjockleken uppgår på vänster sida till 15 och på höger till 18 

 mm, trots att alveolarranden baktill på höger sida är i långt fullständigare grad 

 atrofierad än på vänster sida. 



Vinkeln mellan underkäkens båda horisontala grenar uppgår till 80°, antydande 

 en medelstor öppning. 



Hakan är ganska prominent. Angulus alveolomentalis mäter 120°, h vilket är 

 det största mått, som anträffats inom serien. 



På insidan af symfysen iakttages en liknande reliefbildning som i förra fallet, 

 om än ej lika kraftigt utbildad. 



Alveolartandbågen har varit af typisk, vackert böjd hästskoform. Nästan alla 

 tänder hafva utfallit antingen intravitalt eller ock postmortalt. Kvar äro endast 

 molares I och III å vänster sida. Molar I är så starkt afnött, att endast resterna 

 af de båda åtskilda rötterna återstå af denna. Molar III visar blott en obetydlig 

 nötning. Den är af en något långsmal form, längre i antero-posteriör riktning än i 

 linguo-buccal. Den företer 4 tuberkler. Dock är den bakre linguala tuberkeln endast 

 liten och svagt utbildad. 



Kranium III är det till denna underkäke hörande kraniet. Det har befunnits 

 härstamma från en 50 — 60 års kvinna med en mesocefalt och ortocefalt ovoidal kra- 

 nieform, utvisande chamaeprosopi, meso- oeh hypsiconchi, leptorrhini, leptostafyli och 

 ortognathi. 



Såsom af ofvanstående undersökning framgår har underkäken i sina allmänna 

 drag visat sig vara af en ganska högt utvecklad typ, om än en del enstaka karak- 

 tärer anträffats af gifvetvis ganska primitiv natur. Kraniets chamaeprosopi och 

 ovoidala form skulle möjligen med tanke på Europas äldsta fossila raser äfvenledes 

 kunna betecknas såsom i viss mån af äldre typ. Dock bör det framhållas, att kraniet 



