38 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



Incisura sigmoidea är på båda sidor djup, dock afsevärdt mera på den vänstra 

 sidan. Dess bredd mäter 28 mm på vänster och 27 mm på höger sida. Dess djup 

 resp. 15 och 13 mm. Djupindex uppgår .alltså på vänster sida till 53,57 och på 

 höger till 48, 15. Genom sitt höga värde markerar djupindex det stora relativa djup, 

 som den sigmoida urringningen i detta fall företer. Det största djupet befinner sig 

 icke midt å urringningen, utan är å båda sidor förskjutet bakåt till strax framför 

 ledprocessens hals. 



Angulus mandibulae mäter 120°, ett mått, som i detta fall gifver ett ganska 

 adekvat uttryck för den verkliga lutningen mellan ramus ascendens och corpus man- 

 dibulse. Den uppstigande grenens lutnings vinkel mot alveolarplanet uppgår till 105°. 



Symfyshöjden är 33 mm, utvisande att käkbenet, som visar sig vara tämligen 

 starkt reduceradt i följd af senil omvandling, dock ursprungligen ägt en ganska bety- 

 dande höjd. 



På höger sida är corpusdelens höjd 27 mm, trots att reduktionen där framskridit 

 ganska långt. På vänster sida låter sig den ursprungliga höjden ej vidare bestämmas, 

 alldenstund tända lveolerna här fullständigt reducerats. De mått, som kunnat tagas, 

 gifva dock med all önskvärd tydlighet vid handen, att corpus mandibulae i detta 

 fall ägt en ursprungligen ganska betydande höjd, täf lande med de högsta värden, 

 som inom serien anträffats. 



Någon incisura submentalis förekommer icke. Främre underkanten af käkbenet 

 är tämligen förtjockad, bildande en verklig torus marginalis.. Uppåt-utåt är den å 

 vänster sida knappast afsatt, däremot helt lätt å höger. På vänster sida förefinnes 

 alltså ingen sulcus marginalis, hvaremot en dylik är i viss mån antydd å vänster. 

 Framtill på ömse sidor om den mediana mentalprominensen märkas tvenne ganska 

 stora, breda och djupa excavationer, begränsande på så sätt uppåt framändan af torus 

 marginalis. På höger sida ligger denna excavation i direkt fortsättning framåt af 

 den antydan till en sulcus marginalis, som där var att anteckna. Sannolikt utgör 

 denna excavation en rest af framändan af sulcus marginalis, hvilken rest kommit att 

 skarpare framträda genom den senila atrofien. 1 följd af den marginala förtjockningen 

 har jämväl en stark nedsvängning af undre kanten å corpus mandibulae uppträdt. 

 Denna nedsvängning är särskildt pregnant i den bakre delen. 



Den maximala tjockleken af corpus mandibulae uppgår till blott 14 mm, ett 

 mått, som dock i anseende till den allmänna senila atrofien knappast låter sig när- 

 mare diskuteras. 



Vinkeln mellan de horisontala underkäksgrenarna är 85°. Nämnda mått är ju 

 tillika ett visst uttryck för underkäkens stora bakre bredd i förhållande till dess 

 längd. Dess hufvudsakligaste värde ligger dock däri, att den markerar den starka 

 isärspridningen af de båda skänklarna, den starkaste, som anträffats å de undersökta 

 8 underkäkarna. 



Hakan är starkt prominent. Från den framtill ganska höga alveolarprocessen 

 är den afsatt genom en stark vinkelböjning. Angulus men talis, mätt enligt den 

 Klaatschska metoden, ger därför ett väl lågt värde eller 110°. Bestämmer man 

 haktangenten mellan hakans mest prominenta punkt och dess öfre, längst bakåt be- 



