42 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



Angulus mandibulae är 115°, alltså föreligger en ganska betydande lutning af 

 ramus ascendens mot corpus mandibulae. Då margo anterior är ungefär parallell med 

 margo posterior af ramus ascendens, utgör mandibularvinkeln å denna underkäke ett 

 ganska exakt mått å den verkliga lutning, som ramus ascendens uppvisar mot cor- 

 pus mandibulae. Den relativa lutningen af ramus ascendens mot alveolarplanet upp- 

 går till 90°. 



Symfyshöjden är betydande, ej mindre än 31 mm. Höjden af själfva corpus 

 mandibulae är på vänster sida 28 och på höger 27 mm, båda relativt höga värden. 



Ingen incisura submentalis förekommer. Däremot kan en ringa förtjockning af 

 de främre två tredjedelarna af margo inferior å corpus mandibulae påvisas. Denna 

 torus marginalis ter sig uppåt å båda sidor afsatt genom en antydan till en fin, smal 

 och grund sulcus marginalis. Torus marginalis afslutas framåt i tvenne tubercula 

 paramentalia liksom i föregående fall. 



Linea obliqua externa är äfven å denna käke mycket stark och kraftig i sin 

 allmänna utveckling samt skild från alveolerna till de tvenne sista molarerna genom 

 en lång, djup och bred fossa präcoronoidea. Den nämnda linea obliqua fortsätter sig 

 framåt i en på båda sidor ungefär lika kraftigt utvecklad tuberculum lineae obliquae, 

 belägen under molares II, ungefär midt å corpusdelens utsida. Därifrån fortsätter 

 sig linea obliqua dels framåt mot foramen mentale, dels framåt-nedåt direkt i den nyss 

 beskrifna torus marginalis. 



Linea obliqua interna är på båda sidor afsevärdt kraftigt utbildad, nående 

 nästan samma utseende och dimensioner som i föregående fall. Muskelfästen och 

 muskelursprung å angulus mandibulae och å ramus ascendens äro medelstarkt utbil- 

 dade. I jämnhöjd med II:a molaren når käkbenet en tjocklek af 17 mm på vänster 

 sida och 16 mm på höger. Dess maximala tjocklek i jämnhöjd med spatiet mellan 

 molar II och I är resp. 16 och 15 mm. Massiviteten måste alltså sägas vara ganska 

 betydande, om än ej nående samma dimensioner som i föregående fall. 



Vinkeln mellan underkäkens båda horisontalgrenar utgör 60°, det minsta värde, 

 som jag anträffat inom serien. Hakan är föga prominent. Angulus mentalis är 95°, 

 hvadan alltså den positiva prominensen är 5°. 



Å symfysens insida iakttagas tvenne spinae m. genioglossi, begränsande nedåt- 

 lateralt fossula mentalis, samt nedom desamma en i medellinjen belägen oparig tuber- 

 culum m. geniohyoidei. 



Alveolartandbågen är stor och smal. Dess båda skänklar äro bakåt förlängda, 

 obetydligt krökta, nästan raka och med hvarandra parallella, h varigenom en ganska 

 utpräglad U-form uppkommer. Tänderna hafva varit kraftigt utbildade, t. o. m. 

 molares III. De äro alla starkt nötta, de två främre molarerna på höger sida och 

 molar II på vänster därjämte karierade. Å vänster sida har molar ] och prämolar 

 II utfallit intravitalt och deras alveoler atrofierat. 



Det tillhörande kraniet var det af ett flertal lägre primitiva karaktärer utmärkta 

 kranium V, hvars mest i ögonen fallande drag voro dess höggradiga dolichocefali och 

 dess för europeiska förhållanden anmärkningsvärdt starka prognathi. 



