48 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



tills publicerade delen af detta arbete inga upplysningar lämnas angående längd- 

 breddindex och dess förhållanden, ej heller några sådana måttabeller finnas införda, 

 att läsaren själf skulle kunna göra nödiga beräkningar. Ej heller har jag kunnat 

 använda för detta ändamål C. F. Larsens studie öfver »Norske kranietyper», och 

 detta af ett liknande skäl. Larsen meddelar nämligen inga medelsiffror och har 

 dessutom uppställt sina »typer» icke på grundvalen af en metrisk undersökning af 

 det föreliggande materialet, utan på grundvalen af en med ögat skedd uppskattning 

 af vissa »typer». Därefter hafva mätningar på ett urval kranier af dessa kraniegrupper 

 skett. Blott på dessa meddelas genomsnittssiffror. 



Till ofvanstående tabell må därjämte fogas den upplysningen, att J. Rankes 

 »Bayern 5 — 8 årh.» i sig innefattar äfven Kollmanns »Bayern 5 — 8 årh. ». 



Af den meddelade tabellen framgår, att den procentariska förekomsten af meso- 

 cefaler inom mitt material från S:t Clemens verkligen är öfverraskande stor. Inom 

 tabellen finner jag en liknande stor öfvervikt af kraniets mellanformer i hjässvy först 

 och främst inom J. Barths norska medeltidskranier (52 %) samt inom Borrebygrnp- 

 pen af danska stenåldern (50 %). Närmast mitt material med afseende å mesocefa- 

 lernas procentariska frekvenssiffra kommer kranierna från den danska stenåldern, 

 oberoende af lokal (48 %) samt grupperna från Bayerns stenålder (43 %) och från 

 dess öfvergångsperiod till medeltiden, 2 — 4 resp. 5—8 århundradet (40, 42, 43, 44%). 

 Svenska stenåldern är redan till en viss grad skild, äfven om dess frekvenssiffra står 

 min ännu icke allt för fjärran (39 %). För bronsåldern och järnåldern är däremot 

 skillnaden betydande, i det att procentsiffrorna då äro resp. 30 och 24 %. Äfven de 

 af J. Ranke uppmätta kranierna från Lindan visa i detta afseende en viss skillnad 

 från mina, i det att siffran här är blott 36 %. Medeltidskranierna från Pfiinz visa 

 en ännu större skillnad, i det att mesocefalerna där förekomma i endast omkring 20 %. 



Det är ju alldeles gifvet, att dessa jämförelser endast få tagas med den största 

 försiktighet, då ju mitt material är så pass litet. Särskildt vore det mycket olämp- 

 ligt att betrakta de erhållna procentsiffrorna för de olika kranieformernas fördelning 

 såsom fixa. Något sådant kan naturligtvis ej komma i fråga. Tvärtom är det all- 

 deles visst, att de beräknade siffrorna äro till en viss grad för höga, att såväl pro- 

 centsiffran för dolichocefalerna som ock för mesocefalerna vid ett rikligare material 

 skall komma att sjunka, så fort nämligen också kranier anträffas, hvilka kunna föras 

 inom den brachycefala gruppen. 



De jämförelser, som här of van gjorts äga alltså endast ett mycket relativt 

 värde. Så långt låta sig de gjorda jämförelserna nu dock användas, att siffrorna 

 alldeles bestämdt peka hän på att kranieformernas fördelning mera torde hafva liknat 

 medeltida norska, stenålders danska och gammalmedeltida ba}^erska. Ytterst nära 

 synes mig kranieformernas fördelning inom S:t Clemensmaterialet stå fördelningen 

 inom de medeltida norska af Barth beskrifna kranierna. 



Helt annorlunda ställer sig emellertid möjligheten att draga slutsatser genom 

 jämförelse mellan medelsiffrorna för längdbreddindex inom de båda grupperna doli- 

 chocefaler och mesocefaler liksom ock mellan de olika sammanslagna grupperna af 

 långskallar och mellanformer. I nedanstående tabell har jag sammanfört de medel- 



