51' G. HACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



Retzius' förhistoriska kranier från hela Sverige och Clasons medeltida svenskkranier 

 från Helgeandsholmen. Möjligtvis skulle man kunna antaga, att kranieformernas för- 

 delning på vissa lokaler redan från äldsta tider varit en ganska afvikande i förhål- 

 lande till deras fördelning inom andra orter och att dessa afvikelser kunnat åtmin- 

 stone på vissa platser bibehålla sig relativt oförändrade ända fram till vår tid. I 

 och för sig ligger i detta antagande ingen orimlighet. Må det i detta sammanhang 

 tillåtas mig citera en uppgift i Clasons arbete öfver Helgeandsholmskranierna. På 

 tal om de ganska stora skillnader i antropologiskt afseende, som Clason anser sig 

 hafva kunnat iakttaga mellan vissa socknar i Dalarne, säger han: »För den, som 

 känner, huru strängt de olika dalsocknarne, ej blott hvad klädedräkt och flera seder, 

 utan äfven giftermål beträffar, hållit sig åtskilda från hvarandra, innebär dock detta 

 ej något förvånande». Det synes mig, att man med mycket berättigande skulle 

 kunna tillämpa det sagda äfven i detta afseende och att man skulle i dylika om- 

 ständigheter kunna se en möjlig orsak till det förhållande, jag of van ansett mig böra 

 helt hypotetiskt antaga, såsom ett försök till förklaring af de olika resultaten med 

 hänsyn till den statistiska fördelningen af kraniets form i hjässvy. 



Äfven om detta antagande skulle vara riktigt, att den relativa förekomsten af 

 ellipsoider och ovoider på olika lokaler inom Sverige kunnat vara olika allt ifrån 

 äldsta tider, så är det likväl naturligtvis möjligt att betrakta en viss fördelningstyp 

 såsom för Sverige i dess helhet karakteristisk. Det synes mig då, att man i Gustaf 

 Retzius' undersökning af våra förhistoriska kranier ovillkorligen måste söka svaret på 

 denna sista fråga, och detta i synnerhet af det skälet, att Retzius' undersökning 

 omfattar kranier från hela Sverige. Men då måste också just den typ å fördelningen, 

 som af Clason betraktades såsom undantag, anses vara den för Sverige karakteristiska, 

 åtminstone den ursprungligaste. Ett slutgiltigt svar å frågan kan emellertid ej erhål- 

 las, förr än ett vida större antal af våra medeltidskranier blifvit undersökta liksom 

 ock nutida svenskkranier. 



Clason uppgifver, att den elliptiska kranieformen som regel skulle vara för- 

 bunden med dolichocefali, under det att den ovoida däremot skulle vara utpräglad 

 af mesocefali. 



Ur Gustaf Retzius': >Crania suecica antiqua» beräknar jag följande procenta- 

 riska förekomst af dolicho-, meso- och brachycefaler inom de båda grupperna ellip- 

 soider och ovoider. Af de ellipsoida kranierna voro 96 % dolichocefala och 4 % 

 mesocefala, inga däremot brachycefala. Af de ovoida kranierna voro 50 % dolichoce- 

 fala, 38% mesocefala och 12% brachycefala. Man finner alltså, att bland de svenska 

 fornkranierna voro de ellipsoida så godt som uteslutande rena dolichocefaler, endast 

 till en ytterst ringa mängd mesocefaler. Bland de ovoida märker man först och 

 främst, att äfven de äkta dolichocefalerna befinna sig i en öfvervikt, som är ganska 

 obetydlig. I mycket stor procent uppträda mesocefaler, likaså ett ej obetydligt antal 

 brachycefaler. Bland dolichocefalerna äger dock det förhållandet rum, att inom ovoi- 

 derna inga utpräglade eller höggradiga långskallar förekomma, sådana tillhöra alla 

 den andra gruppen eller ellipsoiderna. De dolichocefaler, som falla under den ovoida 

 gruppen, komma nästan genomgående med sin längdbreddindex mesocefalien nära. I 



