KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. vo 7. 53 



viss mån bekräfta alltså dessa uppgifter Clasons äsikt, men dock ej fullständigt. Om 

 än den ellipsoida formen kan sägas vara en synnerligen karakteristisk typ af del doli- 

 chocefala kraniet, så är ej detta i lika hög grad fallet med den ovoida formen geni 

 emot någon af de trenne grupperna dolichocefali, mesocefali och brachycefali. Den 

 ovoida formen synes åtminstone af dessa undersökningar att döma ej vara karakte- 

 ristisk för någon särskild kranieform, om än mesocefala och brachycefala kranier till 

 öf ver vägande grad verkligen uppvisa just denna form i hjässvy. 



I Barths undersökning af norska medeltidskranier finner jag inga sådana detalj - 

 uppgifter, att jag kan utföra någon närmare jämförelse med de härofvan anförda iakt- 

 tagelserna. Barth finner emellertid, att den af honom uppställda »Vikingetypen! är 

 ovoid och mesocefal. 



Larsen finner, att man på grundvalen af de förekommande variationerna inom 

 vikingatypen kan uppställa tvenne typer, en som han kallar »lägre» och en »högre». 

 Den förra skulle vara mera ellipsoid till sin form i hjässvy, den senare mera kunei- 

 form eller ovoid. Oslokranierna voro sålunda utpräglade af en genomgående ellip- 

 soidform. Denna ellipsoida typ skulle därjämte vara mera långskallig, den skulle 

 hafva en mindre utpräglad eulmen cuneiforme, hafva ett lägre och bredare ansikte, 

 hafva en viss tendens till prognathi, i alla händelser till en ganska utpräglad subnasal 

 sådan. 



Icke blott Oslokranierna utan äfven kranierna från Ringsaker förete genom- 

 gående en ellipsoidisk form. Endast enstaka ovoider förekomma i dessa båda fynd. 

 Tönsbergfyndet åter uppvisar mera olikartade former och delvis äfven andra än Oslo- 

 fyndet. Det största antalet kranier bland dessa vid Tönsberg utgräfda äro dolicho- 

 eller mesocefala. Den mera elliptiska kranieformen, som är så vanlig i Oslo- och 

 Ringsakerfynden, är här sällsynt. Däremot äro ovoida former mycket vanliga. 



Dessa Larsens iakttagelser bekräfta ju i ganska hög grad det förmodande jag 

 ofvan framställt, att nämligen den procentariska fördelningen af kraniets form i 

 hjässvy skulle kunnat redan i äldsta tider vara ganska afvikande på olika lokaler. 



Eckers »Reihengräbertypus» utmärker sig för en betydande dolichocefali och 

 ellipsoid form, under det att hans »Hugelgräbertypus» företer en mindre utpräglad 

 dolichocefali samt en mera ovoid form. 



Ser jag slutligen på fördelningen inom mitt material, finner jag, att af de 7 

 ellipsoiderna voro 5 dolichocefaler och 2 mesocefaler, af de 4 ovoiderna åter voro alla 

 mesocefaler, och af dessa de tre med tydlig till utpräglad lutning mot brachycefalien. 

 Af de sju ellipsoiderna voro vidare 4 kvinnor och 3 män. Af ovoiderna åter voro 3 

 män och endast en kvinna. 



Längdhöj dindex. 



Kraniets allmänna form är emellertid ej ensamt bestämd genom dess längd och 

 bredd och dessa båda dimensioners inbördes förhållande, Anders Retzii längdbredd- 

 index. För att få en fullständig föreställning om kraniets allmänna form fordras 

 äfven en undersökning af dess tredje dimension och dennas förhållande till grund- 

 dimensionen, längden. I nedanstående tabell har jag sammanställt de resultat, hvartill 



