KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 47. no 7. 



.Jämför jag nu härmed det tyska och särskildt bayerska materialet, som jag i 

 tabellen upptagit till jämförelse, så finner jag däri en öfverraskande likhet beträffa nr le 

 den procentariska förekomsten af hypsicefaler. Under tiden 5 s ål hundradel varierai 

 procenten inom Tyskland resp. de olika bayerska lokaliteterna mellan 13 och .'>7 ", . 

 Inom de båda största materialgrupperna ligger den mellan 13 och 23%, och torde 

 alltså kunna sägas vara ungefär identisk med den förhistoriska svenska procentsiffran. 



De båda procentsiffrorna för medeltidskranierna från de tvenne lokalerna Lindan 

 och Pfiinz i Bayern gifva en procentsiffra, som kommer den ungefär samtida norska 

 mycket nära. 



Frågar man nu, hvar inom dessa olika grupper af materialet de af mig under- 

 sökta kranierna skulle ställa sig med hänsyn till förekomsten af hypsicefaler, så är 

 då först och främst att märka, att mitt material icke företett några hypsicefaler. 

 Detta är naturligtvis på intet sätt liktydigt med att inom det material, af hvilket 

 mina kranier utgöra en ringa del, inga hypsicefaler skulle hafva förekommit. Tvärtom 

 kan jag med full visshet draga den slutsatsen att så måste hafva varit fallet, allden- 

 stund ortocefalerna utgöra ungefär halfva antalet. Kommer så frågan i hvilken pro- 

 cent de väl kunna hafva förekommit, så måste svaret med mycket stor säkerhet 

 blifva det, att procenten i fråga icke kan hafva varit synnerligen stor. Denna slut- 

 ledning göres dels på den grund, att trots ett material af elfva kranier intet företett 

 hypsicefali, dels också af den anledningen att af de fem ortocefala kranierna ej mindre 

 än tre förete snart sagdt lägsta möjliga indexvärde (varierande från 70. i till 70,s), 

 samt af de återstående två det ena ligger åt den platycefala sidan af indexvärdet, 

 det andra svagt öfver åt den hypsicefala. Af alla de ortocefala kranierna är det 

 alltså blott ett kranium, som kan sägas visa en viss tendens till hypsicefali. Med 

 denna ofantligt ringa tendens till hypsicefali inom elfva kranier, hvilka ännu mindre 

 kunna framvisa ett enda verkligt hypsicefalt kranium, torde det maximala gränsvärdet 

 för hypsicefalernas verkliga förekomst kunna skattas till 10 %. Säkerligen torde dock 

 den faktiska procenten hafva varit ännu mindre. Räknar man alltså med en procen- 

 tarisk förekomst af hypsicefaler inom det medeltida gottländska materialet uppgående 

 till högst 10 ° , finner man alltså, att hypsicefalernas riklighet under Sveriges medeltid 

 (bedömd ur detta föreliggande gottländska material) torde varit något mindre än under 

 den förhistoriska tiden, ungefär lika med de medeltida förhållandena i Norge liksom 

 de medeltida förhållandena i Bayern samt något mindre än förhållandena i Tyskland 

 och Bayern under den yngre järnåldern. 



Utgående från en förekomst inom mitt material af ungefär 10% hypsicefaler, 

 skulle alltså de öfriga tvenne typgrupperna hafva varit representerade af ungefär 

 50 °o platycefaler och 40 % ortocefaler. Under alla förhållanden hafva platycefalerna 

 bildat en betydande öfvervikt liksom ock ortocefalerna i allmänhet visat en tendens 

 till platycefalien, m. a. o. kranierna hafva varit utmärkta af en öfvervägande pla- 

 tycefali resp. tendens till sådan. Jämför jag härmed tabellens öfriga siffror, finner jag, 

 att en motsvarade procentarisk öfvervikt af platycefalerna anträffats inom Kollmanns 

 stora material från Bayern under 5 — 8 århundradet samt inom J. Rankes medeltids- 

 material från Lindau, i båda dessa fall utgjorde platycefalerna 51 resp. 50 % eller 



