KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS BANDLINGAR. BAND 47. N:o 7. (il 



tett en mer eller mindre tydlig chamseprosopi. Bedömer man åter chamse- och lepto- 

 prosopien ur det KoLLMANN'ska indexvärdet och dess förhållanden, finner man i detta 

 fall en öfverraskande likformighet i fördelningen af dessa bada an sikts typer. Genom 

 att tabellariskt sammanställa de siffror, som låta sig beräknas ur Retzius' primär- 

 siffror, finner jag följande: 



unilor 50 "f\ er 50 



(3) 20°/o (12) 80 "/« stenåldern 



(l) 25% (3) 75°/o bronsåldern 



(9) 35%. (17) 65 7o järnåldern 



(13) 29% (32) 71 °/o förhistorisk tid. 



Under den förhistoriska tiden och dess olika skeden visar det sig alltså, att pro- 

 centen chamssprosoper varit älven i detta afseende ungefär densamma eller omkring 

 Va. De leptoprosopa kranierna hafva varit i afgjord majoritet, ett förhållande som 

 också Retzius i sitt monumentala arbete öfver de forntida svenska kranierna fram- 

 håller. 



Det föreligger således en mycket nära öfverensstämmelse mellan de gamla sven- 

 ska kranierna och de gamla norska med hänsyn till den allmänna formen af ansikt — 

 kraniet. 



Medelindex för de svenska kranierna fördelar sig sålunda: 



chamaepr. 



leptopr. 





48,6 



54,3 



stenåldern 



49,2 



53,9 



bronsåldern 



48,8 



52,8 



järnåldern 



48,8 53,5 förhistorisk tid. 



Dessa siffror ligga alltså de, som jag beräknat ur Barths tabeller, synnerligen 

 nära. Det vill dock synas, som om chamseprosopien å det gammalnorska materialet 

 skulle hafva varit genomgående något mera utprägladt än å det gammalsvenska. 



Möjligen skulle man trots de små siffror, hvarom här naturligtvis är fråga, likväl 

 kunna framhålla ytterligare en omständighet, hvaråt materialet synes peka, nämligen 

 att det relativa antalet chamaeprosoper från 20 % under stenåldern småningom ökat 

 upp till 35°/o under järnåldern med motsvarande minskning af leptoprosoperna. 1 

 medelindex för chamseprosoperna skönjer man emellertid ingen ändring, m. a. o. gra- 

 den af chama?prosopi ökas ej. Däremot minskas till synes graden af leptoprosopi, i 

 det att medelindex från 54,3 under stenåldern sjunker till 53,9 under bronsåldern för 

 att slutligen under järnåldern blifva ännu lägre eller 52,8. Vågar man af dessa siffror 

 verkligen draga någon slutsats, skulle den alltså närmast gå därhän, att icke blott 

 det relativa antalet chamoeprosoper ökas småningom under de olika skedena af den 

 förhistoriska tiden, utan de leptoprosopa kranierna visa också de en småningom växande 

 tendens att närma sig den chamseprosopa gränsen. 



