KUNCJL. SY. VET. AKADKMIKNS IIANDUNGAB BAND 47. V<> 7. 



kranier uppvisa älven materialen frän Bayerns i o 1 k vandringstid, såväl de af Koll- 

 aiann som ock de af Ried undersökta, äfvenledes del af J. Ranke undersökta me- 

 deltidsmaterialet från Lindan. Likaledes förete de nutida gammalbayrarna en myckel 



hög siffra eller 74° o. Hos alla de nu anförda materialgrupperna varierar procenten 

 leptostafylina kranier mellan 74 och 100 °/o. 



Det medeltida material, jag % haft till min disposition, uppvisar däremot en vida 

 lägre siffra eller blott 45 V- Denna siffra kommer relativt nära den af Barth för 

 norska medeltidskranier funna eller 57 u ,.o. En ännu lägre procentsiffra finner man 

 för Larsens dock ytterligt fåtaliga norska stenålderskranier. De däremot ej alltför 

 fåtaliga medeltidskranierna från Pfiinz visa en siffra, som visserligen är betydligt 

 lägre än min, men som dock till sin allmänna storleksordning kommer denna rela- 

 tivt nära. 



En brachystafylin form af gommen förekom inom Retzii material icke någon 

 enda gång. Likaledes har den brachystafylina formen ej heller anträffats inom Ebrach- 

 befolkningen. Den förekommer ytterligt sällsynt inom medeltidsmaterialet från Lindau 

 liksom ock inom det nutida gammalbayerska materialet (2 resp. 7 °o). I ett mycket 

 stort antal fall eller 37 °/° nar en brachystafylin form anträffats inom mitt medel- 

 tidsmaterial. Det norska medeltidsmaterialet företer brachystafylini i 23 °Jo, de Koll- 

 MANN'ska och RiED'ska materialen från Bayerns folkvandringstid i resp. 15 och 20 %. 

 En synnerligen hög procent brachystafylini företer åter det medeltida Pfunzmaterialet 

 liksom ock det obetydliga stenåldersmaterialet från Norge eller 78 resp. 75 " . 



Inom den mesostafylina gruppen förmärkes en mycket stor oregelbundenhet 

 med afseende på storlekstalet af procentsiffran. Inom ej mindre än 4 materialgrup- 

 per ha inga mesostafylina kranier anträffats, nämligen inom stenåldersmaterialet från 

 Norge, RiED'ska folkvandringsmaterialet, medeltidsmaterialet från Pfiinz samt Ebrach- 

 dolichocefalerna. Inom medeltidsmaterialet från Lindau har mesostafylini anträffats 

 endast i 2%. Inom det svenska förhistoriska materialet, inom den blandade Ebrach- 

 befolkningen samt inom det KoLLMANN'ska folkvandringsmaterialet har denna form 

 af gommen anträffats i en relativt ringa procent eller resp. 10, 12 och 8 %. Den 

 nutida gammalbayerska befolkningen företer brachystafylin gomform i 19° o, likaså 

 de medeltida norska kranierna eller 20 ",<>. Till dessa båda siffror är det som pro- 

 centsiffran brachystafyliner inom mitt material närmast ansluter sig. 



Efter de sista storartade fynden af mänskliga kvarlefvor från kvartärtidens 

 glacialperiod samt efter de nya utförliga arbetena öfver australiernas och tasmaniernas 

 kranier, som med anledning af den lifliga utvecklingen af kunskapen om människans 

 paläoantropologi sett dagen, har uppmärksamheten mer än förut fästs bl. a. vid 

 gombågens allmänna form. Man har (se exempelvis Le Double) indelat dess form- 

 variationer i trenne typer, den paraboliska då de båda skänklarna af alveolartand- 

 bågen bakåt mer och mer aflägsna sig från hvarandra, den upsiloida eller U-formiga, då 

 de båda skänklarna förlöpa ungefär parallellt med hvarandra samt den elliptiska, då 

 skänklarnas bakersta ändar åter närma sig hvarandra och sålunda bilda en hästsko- 

 form. Enligt Le Double skulle den första af de tre formerna representera den högst 

 utvecklade, under det att den andra och den tredje skulle representera en lägre eller 



