KUNOL. SV. VET. AKADEMIENS II \ Shu sr: \ i:. BAND 47. s:<> 7. 



innehåller en tabell öfver mätningar af underkäken, bvilka åtminstone till en vise <ld 

 kunnat användas för detta arbete. 



Bicondyloidbredden har jag funnit inom mitt material variera mellan 105 och 

 121) mm. Den har i allmänhet företett ett medeltal af 118 mm. Bicondyloidbredden 

 fann RlED vara i medeltal 116 mm samt variera mellan 104 och L30 mm. Ho 

 kvinnorna ensamt fann han ett medeltal af 115. Furst fann å sina järnåldersskelett 

 hos de båda männen en bicondyloidbredd af 115 resp. 117 mm samt hos kvinnan 

 (109) mm. Medeltalet för de bada männen var alltså 11(5 mm, ett medeltal, som 

 är fullständigt identiskt med det af Ried å bayerska folkvandringsskelett funna. 

 Det medeltal, jag vunnit å mitt material, måste alltså beteckna^ -a-om ganska 

 högt, m. a. o. underkäkarna hafva å det af mig undersökta svenska medeltida 

 materialet i allmänhet varit bredare än de underkäkar, som Furst undersökt från 

 svenska järnåldern och likaledes bredare än de, som Ried undersökt från Bayerns 

 folkvandringstid. Bigonoidbredden har jag funnit växla mellan 82 och 114 med en 

 medelbredd af 99 mm. Ried meddelar här inga siffror. Furst finner en bigonoid- 

 bredd af 94 och 102 resp. för de båda af honom undersökta järnåldersmännen. Kvin- 

 nan företedde en bredd af 97. För männen ensamt blir alltså medeltalet 98 mm. 

 Medtages det enda kvinnliga måttet, blir medeltalet 97,6 mm. Afven beträffande 

 detta breddmått af underkäken gäller alltså samma som i fråga om bicondyloidbred- 

 den, att nämligen S:t Clemensunderkäkarna i medeltal hafva en något större bredd 

 än de hittills mätta järnålders. Allt naturligtvis under all reservation, då ju såväl 

 det egna som ock det material som i litteraturen stått mig till buds, är så synner- 

 ligen obetydligt till antalet. Jag finner dock ett visst berättigande att utföra dessa 

 jämförelser i den omständigheten, att medeltalen faktiskt komma hvarandra så rela- 

 tivt nära, å andra sidan däri, att de skillnader, som i vissa afseenden erhållas, som 

 regel befinnas vara genomgående. Yttermera ligger ännu ett skäl till en genomgående 

 jämförelse, oafsedt materialets litenhet, däri, att på så sätt vissa allmänna frågor af 

 intresse i och för kommande materialstarkare undersökningar redan nu kunna upp- 

 ställas och formuleras. 



Virchow har uppmätt den bigonoida bredden af de underkäkar han haft till 

 sitt förfogande från den förhisteriska tiden i Danmark. Han fann sålunda denna 

 bredd vara för Borreby underkäkarna i medeltal 100,5 mm med limites 85 och 121, 

 för Möen, Langeland och Falster i medeltal 92 mm med limites 80 och 109. Beräk- 

 nas åter medeltalet för hela det förhistoriska materialet, däri äfven inneslutet brons- 

 ålderns och järnålderns siffror, erhålles medeltalet 98 mm ur sammanlagdt 19 mät- 

 ningar. Detta medeltal är således mindre än mitt, ehuru det kommer detta mycket 

 nära, det är lika med Fursts medeltal för män, större än hans blandade. Betraktas 

 åter de särskilda medeltalen, finner man att Borreby kranierna i medeltal förete en 

 ännu större bigonoidbredd än de af mig undersökta kranierna, under det att de från 

 Möen, Langeland och Falster uppvisa ett betydligt mindre. 



Underkäksvinkeln eller angulus intermandibularis har jag funnit vara 74° i 

 medeltal med en variationsbredd, som sträcker sig från 60° till 85°. Jämförelsetal 

 för denna vinkel saknas fullständigt inom den af mig använda litteraturen. 



