86 G. BACKMAN, BIDRAG TILL KÄNNEDOMEN OM DE MEDELTIDA SVENSKARNAS ANTROPOLOGI. 



På grundvalen af bicondyloidbredden och den projicierade maximala längden, 

 har jag beräknat en index, h varigenom jag af sett vinna ett uttryck för underkäkens 

 relativa bredd Denna index ter sig alltså sålunda 



Max. projektionslängd X 100 . , 

 Bicondyloidbredd 



Denna index har inom mitt material varierat mellan 53,5 och 84," samt före- 

 tett ett medeltal af 67,5. Indelar man de olika indexvärdena i tvenne grupper med 

 65 såsom gräns, så finner man följande fördelning af materialet. Fyra underkäkar 

 eller N:o II, III, V och VIII hafva gifvit en index under 65, de öfriga fyra eller 

 I, IV, VI och VII en index öfver 65. Ju mindre index är, dess bredare är käken. 

 Halfva materialet har således uppvisat en relativt bred underkäk, halfva antalet åter 

 en relativt smal. 



Ser man, slutligen på den projicierade maximala längdens variationer så finner man 

 denna vara i medeltal 78,7 mm med limites liggande vid 69 och 89 mm. Samma 

 projicierade maximala längd, uppmätt mellan hakans mest framskjutande punkt och 

 midtpunkten mellan de båda längst bakåt belägna punkterna å kondylerna nedproji- 

 cierade å alveolarplanet, har jag äfven beräknat för det förhistoriska svenska mate- 

 rialet med tillhjälp af de taflor i naturlig storlek, som Retzius bifogat sitt arbete. 

 Å de sammanlagdt 15 underkäkar, å hvilka denna projicierade längd låtit sig afläsas, 

 har jag funnit den variera mellan minimum 88 och maximum 103 mm. Medeltalet 

 för dessa 15 underkäkar är 94,6 mm. Af dessa siffror framgår sålunda, att mitt ma- 

 terial varit i genomsnitt af en åtskilligt mindre projicierad största mentocondyloid- 

 längd än det förhistoriska svenska. I förra fallet utgör denna längd rundt 79 i me- 

 deltal, i senare fallet 94,5. 



De få jämförelser, det med afseende på dessa underkäkens allmänna dimensioner 

 varit mig möjligt utföra, hafva sålunda ådagalagdt, att käkarna från S:t Clemens i 

 allmänhet äro något bredare både mellan condylerna och mellan underkäksvinklarna 

 än underkäkarna från Danmarks förhistoriska tid, från Sveriges järnålder och från 

 Bayerns folkvandringstid. Med afseende på längden äro däremot underkäkarna från 

 S:t Clemens afsevärdt kortare än underkäkarna från Sveriges förhistoriska tid. Rela- 

 tivt förete de förra ungefär hälften kort- breda och hälften långsmala former. 



Kanins ascendens. 



Höjden af ramus ascendens växlar inom mitt material mellan 49 och 70 mm 

 samt mäter i medeltal 53 mm. En betydande skillnad uppvisar i detta afseende det 

 förhistoriska materialet från Sverige. Jag finner där en variation af underkäkens 

 ramushöjd från 53 till 75 mm. Redan variationsbredden är alltså en helt annan för 

 de båda materialgrupperna, dock ej så till vida att den är olika stor, något som 

 naturligtvis för ett så litet material som det i båda fallen är fråga om, icke kan 

 vara af någon som helst betydelse, utan så till vida att den ligger inom helt andra 

 gränser. Variationsbredden omfattar för mitt material 21 mm för det förhistoriska 

 svenska materialet 22 mm, är alltså ungefär lika stor. Däremot ligger den för det 



