KUNGL. SV. VET. AKADKMIKNS HANDLINGAR. BAND 47. V<> 7. 37 



förra materialet omkring o mm längre öfver åt minussidan af varianterna. I öfver- 

 ensstämmelse härmed är oeksä medeltalet för det förhistoriska svenska materialet 



åtskilligt större än medeltalet för det medeltida svenska material, som jag haft till 

 min undersökning. Medeltalet uppgår nämligen till 63 mm och öfverstiger alltså 

 mitt medeltal med ej mindre än 10 mm. Då variationsbredden var lika stor. men 

 låg 5 mm öfver åt den positiva variantsidan, betyder denna afsevärda skillnad i 

 medeltal, att inom det förhistoriska svenska materialet därjämte skett en relativt 

 starkare anhopning af varianterna på den positiva sidan. Den slutsats, som häraf 

 kan dragas, måste alltså sägas vara synnerligen väl grundad alldeles oaktadt det ringa 

 material, hvarpå siffrorna beräknats. Likaväl som underkäken inom mitt medeltida 

 material är i genomsnitt afsevärdt kortare än det förhistoriska svenska, så är den ock 

 med hänsyn till höjden af ramus ascendens afsevärdt lägre. 



Ur Rieds tabell öfver underkäkens mått inhämtas, att höjden af ramus ascen- 

 dens uppgått till i medeltal 53," eller rundt 54 mm. Detta mått är sålunda full- 

 ständigt likt mitt. Variationsbredden fann han vara mellan 41,5 och 64 mm. Den 

 skulle sålunda hafva legat i sin helhet några enheter längre öfver åt den negativa 

 sidan än variationsbredden inom mitt material. I Virchows arbete öfver de förhis- 

 toriska danska kranierna finner jag åter några mätningar med hänsyn till denna 

 dimension. Tio Borreby-käkar gifva alltså såsom medeltal 60,8 eller rundt 61 mm 

 med limites 48 och 70 mm. Äfven Borrebymaterialet visar alltså en något större 

 höjd å ramus ascendens än mitt material, dock är skillnaden något mindre än mellan 

 mitt material och det förhistoriska svenska. För hela den förhistoriska tiden i Dan- 

 mark beräknar jag ur sammanlagdt 18 uppgifter hos Virchow en medelhöjd å ramus 

 ascendens på 58 mm. Detta värde är alltså något mindre än Borreby värdet (ehuru 

 Borrebymätningarna däri ingå), det är afsevärdt mindre än medeltalet för de svenska 

 förhistoriska underkäkarna, samt kommer slutligen mitt medeltal relativt nära, ehuru 

 det dock alltjämt är något större än detta. 



Furst fann slutligen en höjd af ramus ascendens liggande vid 68 mm för Ml 

 och vid 71 mm för M Gr samt 58 mm för K I. Beräknar man ett medeltal för de 

 båda manliga individen, erhåller man 69,5 mm samt därest kvinnomåttet medtages 

 65,7 eller rundt 66 mm. Äfven det Furst' ska medeltalet öfverstiger alltså betydligt 

 det medeltal jag beräknat för mina medeltidsunderkäkar från S:t Clemens. Det står 

 mycket nära det medeltal, som jag beräknat för de svenska förhistoriska under- 

 käkarna, samt öfverstiger ehuru obetydligt medeltalet för Borrebyunderkäkarna. 



Med ledning af höjden af ramus ascendens samt dess minsta bredd, har jag 

 beräknat en höjdbreddindex för underkäkens uppstigande gren. Denna index har 

 inom mitt material varierat kring 56, o såsom medeltal med limites 50,o och 67,7. 

 Inom det svenska förhistoriska materialet varierar höjdbreddindex för ramus ascen- 

 dens kring medeltalet 49,4, samt ligger mellan limites 41,5 och 58,5. Variationsbred- 

 den ligger alltså i detta fall ungefär 10 indexenheter längre öfver åt den negativa 

 sidan än hvad förhållandet är inom mitt material. Variationsbredden är däremot 

 inom båda materialgrupperna lika stor, omfattande 17 indexenheter. Index är inom 

 mitt material 7 enheter större än inom det förhistoriska svenska. Betecknar man en 



